Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», в інтересах якого діє адвокат Грідін Володимир Володимирович, звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] , про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивує тим, що між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та відповідачем був укладений Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом № АМ/2361931. Зазначає, що 11 червня 2018 року [PERSON] керуючи забезпеченим автомобілем, здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ, номерний знак [NUMBER] . Відповідно до постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.09.2018 року останнього визнано винним в настанні даної ДТП. Окрім того, відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України, адже на момент вищезгаданої ДТП він перебував у стані сп`яніння та відмовилися від огляду на стан сп`яніння в присутності двох свідків. Вказане підтверджене ним у судовому засіданні по вказаній справі та у своєму повідомленні про ДТП, наданому в ТДВ СК «Альфа-Гарант». Зазначає, що власник пошкодженого автомобіля звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» як до страховика відповідача про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. На виконання своїх зобов`язань, зважаючи на зібрані документи, товариством було прийнято рішення про визнання події страховим випадком та виплачено страхове відшкодування на загальну суму 25174,81 грн. Враховуючи, що відповідач керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, позивач просить стягнути з останнього суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 25174,81 грн. та судові витрати. Позивач у судове засідання явку свого представника не забезпечив, однак в матеріалах справи міститься заява останнього, згідно з якою він просить суд розглянути справу у його відсутності та задоволити позов, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно не скористалася правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, відзиву чи заперечень на позовну заяву подано не було. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом № АМ/2361931, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є «Volkswagen Polo», номерний знак [NUMBER] . Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно відомостей програми документообігу Д3, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.09.2018 року, [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, за те, що він 11.06.2018 року о 15 год. 00 хв. в с. Минай, 15 км., керуючи транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN», номерний знак [NUMBER] , рухаючись в напрямку пр. Свободи, не дотримався безпечної дистанції, допустив зіткнення з транспортним засобом марки «ВАЗ 1119», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , від чого автомобілі отримали механічні пошкодження. З наявної в матеріалах справи копії постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.06.2018 встановлено, що [PERSON] на момент події передував у стані алкогольного сп`яніння. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] , пов`язана із експлуатацією транспортного засобу «Volkswagen Polo», номерний знак [NUMBER] , була застрахована за полісом № АМ/2361931від 13.12.2017 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» обов`язкового страхування такої відповідальності, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією даного полісу. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», після факту автопригоди, потерпілим [PERSON] , який керував транспортним засобом «ВАЗ 1119», номерний знак [NUMBER] , було подано заяву про бажання отримати страхове відшкодування та у зв`язку з цим надано необхідний перелік документів. З наявного в матеріалах справи Звіту №123 від 08.12.2018 року вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «ВАЗ 1119», номерний знак [NUMBER] , становить 34 613,80 грн. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Судом також встановлено, що ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно Угоди про розмір страхового відшкодування з [PERSON] від 14.01.2019 року, було прийнято рішення про виплату останньому 25 174,81 грн. (з урахуванням франшизи), та 22.11.2018 року йому було виплачено 15 174,81 грн., а іншу частину у сумі 10 000 грн. було виплачено15.01.2019 року згідно платіжного доручення ID-114220. Відповідно до підпунктів «а» та «в» пункту 38.1.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми відшкодованої матеріальної шкоди в порядку регресу, є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача. Також, відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). З оглянутого у судовому засіданні Витягу з договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року та завдання-доручення №6 до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року вбачається, що сума гонорару надання правничої допомоги адвоката у вказаній справі становить 4 000 гривень. З дослідженого у судовому засіданні платіжного доручення №8489 від 20.06.2019 року встановлено, що гонорар адвокату було оплачено, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу.

Outcome: approved