Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Тернопільська міська рада звернулася до Тернопільського міськрайонного суду з позовом до голови громадської організації «Центр антикорупції» І.[PERSON], громадської організації «Центр антикорупції» про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05 серпня 2015 року в мережі Інтернет та у друкованих засобах масової інформації («Нова» Тернопільська газета, Всеукраїнська незалежна громадсько-політична газета «Вільне життя», громадсько-політичний тижневик «Наш день») висвітлено публікацію «Тернополяни! Віднедавна корупція стала нормою в Тернопільській міській раді», якою без належних доказів та наявності відповідних судових рішень без винятку звинувачено представницький орган територіальної громади та його посадових осіб у корупції, яких у відповідності до рішення Тернопільської міської ради від 04 грудня 2010 року №6/1/17 налічується понад 450 штатних одиниць, що за врахуванням фактичних обставин справи не відповідає жодним вимогам засад моральності. Очевидним є те, що сам заголовок не відповідає викладеному у статті. Вище поширена інформація є недостовірною та не відповідає дійсності. Голослівність та безпідставність тверджень, викладених у заголовку, підтверджується відсутністю у відповідачів належних доказів, якими б дані факти підтвердилися. Тому такий висновок, викладений у заголовку опублікованої статті, є заздалегідь упередженим та спрямованим на складання негативної суспільної оцінки особи міського голови та підрив ділової репутації. За наявних обставин вищенаведені звинувачення в адресу представницького органу територіальної громади міста Тернополя з боку відповідача є абсолютно безпідставними, належним чином не підтверджені і не доведені та, як наслідок, не терплять жодної критики та фактично є наклепом. Поширення недостовірної інформації ганьбить ділову репутацію Тернопільської міської ради. Окрім того, інформація про взяття під арешт депутата обласної ради та керівника відповідного структурного підрозділу обласної ради не може слугувати критеріями можливих звинувачень посадових осіб міської ради та не є підтвердженням суджень про її непрофесійні діяння. Таким чином, поширена інформація створює негативне враження про діяльність, як міського голови, депутатського корпусу, так і відповідно посадових осіб представницького органу місцевого самоврядування. На підставі викладеного позивач просить визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує права і свободи, представницького органу територіальної громади міста Тернополя - Тернопільської міської ради та принижує честь, гідність, ділову репутацію наступну інформацію: - «Тернополяни! Віднедавна корупція стала нормою в Тернопільській міській раді»; в порядку, передбаченому ст.152 ЦПК України, вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачам та іншим особам поширення інформації «Тернополяни! Віднедавна корупція стала нормою в Тернопільській міській раді»; зобов'язати відповідачів в 10-денний термін спростувати у той самий спосіб інформацію, що не відповідає дійсності і порочить права та свободи, та принижує ділову репутацію представницького органу територіальної громади міста Тернополя - Тернопільської міської ради, висловлену у публікаціях «Тернополяни! Віднедавна корупція стала нормою в Тернопільській міській раді»; стягнути з відповідачів в користь позивача моральну шкоду в сумі 20 000 грн. та зобов'язати перерахувати ці кошти на розрахунковий рахунок дитячого будинку «Вифлеєм» (м.Тернопіль, вул.Горбачевського, 5а). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, та просив суд відмовити у його задоволенні у звязку з безпідставністю позовних вимог. Дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (ст.ст.3, 28). Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. 05 серпня 2015 року в мережі Інтернет та у друкованих засобах масової інформації -«Нова» Тернопільська газета», Всеукраїнська незалежна громадсько-політична газета «Вільне життя», громадсько-політичний тижневих Наш день» висвітлено публікацію «Тернополяни! Віднедавна корупція стала нормою в Тернопільській міській раді». Відповідач [PERSON] у поданих до суду письмових запереченнях визнав, що дану публікацію висвітлив він, як голова громадської організації «Центр антикорупції». Також зазначив, що у цих публікаціях ним виражено його переконання, погляди, оціночні судження, його позицію, критичну оцінку фактів щодо того, що в Тернопільській міській раді, починаючи з 2010 року правоохоронними органами неодноразово виявлялися факти корупції, інші корисливі кримінальні та адміністративні правопорушення, вчинені працівниками і посадовими особами Тернопільської міської ради, її органів, управлінь і підприємств. Як вбачається із відповіді Головного управління Національної поліції в Тернопільської області №89/01/21-2016 від 02 лютого 2016 року (зареєстрована судом 08 лютого 2016 року), за період з 2012 року по 05 серпня 2015 року включно виявлено 2 факти корупційних адміністративних правопорушень та 5 кримінальних правопорушень серед працівників та посадових осіб Тернопільської міської ради, її органів та управлінь, комунальних підприємств м.Тернополя. За період з 2012 року по 05 серпня 2015 року включно складено 2 протоколи про адміністративні корупційні правопорушення відносно працівників та посадових осіб її органів та управлінь, комунальних підприємств м.Тернополя. За період з 2012 року по 05 серпня 2015 року включно 2 матеріали про адміністративні корупційні правопорушення відносно працівників та посадових осіб тернопільської міської ради, її органів та управлінь, комунальних підприємств м.Тернополя. За період з 2012 року по 05 серпня 2015 року включно порушено 1 кримінальну справу та 5 кримінальних проваджень відносно працівників та посадових осіб Тернопільської міської ради, її органів та управлінь, комунальних підприємств м.Тернополя. За період з 2012 року по 05 серпня 2015 року включно порушено 1 кримінальну справу та 5 кримінальних проваджень відносно працівників та посадових осіб Тернопільської міської ради, її органів та управлінь, комунальних підприємств м.Тернополя. За період з 2012 року по 05 серпня 2015 року включно до суду направлено обвинувальні акти по 3 кримінальних провадженнях (справах) відносно працівників та посадових осіб Тернопільської міської ради, її органів та управлінь, комунальних підприємств м.Тернополя. Станом на 14 грудня 2015 року у провадженні органів та підрозділів ГУНП в Тернопільській області перебувало 14 кримінальних проваджень по 17 кримінальних правопорушеннях, які порушені за фактом, відносно працівників та посадових осіб Тернопільської міської ради, її органів та управлінь, комунальних підприємств м. Тернополя за ч.1 та ч.2 ст.190, ст.246, ч.1 ст.358, ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, ч.1 та ч.2 ст.367, ч.2 ст.382 КК України. Причетність конкретних осіб, їх посадовий стан, наявність корупційної складової у правопорушенні можна буде визначити тільки по закінченні слідчих дій. Станом на 14 грудня 2015 року по адміністративних правопорушеннях протоколів у провадженні не перебувало. Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (надалі - Постанова), зокрема пункту 15, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з положеннями ст.277 ЦК і ст.10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (пункт 18 Постанови). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.2 ст.47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Стаття 10 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод захищає погляди, критичні зауваження, або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Свобода вираження поглядів, гарантована п.1 ст.10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання п.2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які одержані належним чином або розглядаються, як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «Демократичне суспільство» неможливе (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гендісайд проти Сполученого Корлівства » від 07 грудня 1976 року). Характерним прикладом оцінки достовірності, вірогідності та об'єктивності інформації щодо дій органу влади є рішення Європейського суду з прав людини по справі «Торгейр Торгейрсон проти Ісландії» від 25 червня 1992 року. Суд, зокрема, відзначив у своєму рішенні: «Можна використовувати те, що говорять люди. Або, навіть, чутки. Були б ці чутки настільки схожі та численні, щоб їх не можна було би вважати брехнею». Згідно ст.ст.3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європі, вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У звязку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади чи місцевого самоврядування, є значно ширшою ніж окремої пересічної особи. В даному випадку Тернопільська міська рада є представницьким органом місцевого самоврядування, який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення, та через посадових осіб, які працюють в органах місцевого самоврядування, мають відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій, забезпечує свою діяльність. З огляду на зазначене, суд вважає, що [PERSON], який також є головою громадської організації «Центр антикорупції», апелював до довіри місцевої громадськості, яка обирала своїх представників до органу місцевого самоврядування, а відтак позивач на місцевому рівні повинен був усвідомлювати, що виставив себе на публічне політичне обговорювання, ретельний громадський контроль, у зв'язку з чим зазнав гострої критики відповідача з приводу діяльності органу місцевого самоврядування вцілому. Крім цього, відповідно до ст.10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на свободу висловлення своєї думки. За текстом цієї статті це право включає не тільки свободу дотримуватися своєї думки, тобто не переслідуватися за свої переконання, але також можливість вільно отримувати і поширювати інформацію про ідеї, чим і скористався відповідач [PERSON], висловивши свою думку про протиправну діяльність посадових осіб органу місцевого самоврядування, яка мала місце, що підтверджено відповіддю Головного управління Національної поліції в Тернопільської області №89/01/21-2016 від 02 лютого 2016 року. При таких обставинах суд приходить до переконання, що висловлювання відповідача ніяким чином не ганьблять честь, гідність та ділову репутацію позивача, а є критичною оцінкою дій Тернопільської міської ради та посадових осіб органу місцевого самоврядування, та з цих підстав вважає, що у задоволенні позову Тернопільської міської ради до голови громадської організації «Центр антикорупції» І.[PERSON], громадської організації «Центр антикорупції» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування неправдивої інформації та стягнення моральної шкоди слід відмовити у звязку з безпідставністю позовних вимог. У зв'язку з наведеним вище, не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди, оскільки, відповідно до абзацу 4 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (із змінами та доповненнями), критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. При цьому суд також враховує розяснення, викладені в п.28 Постанови, а саме, розглядаючи справи за позовами органів державної влади та місцевого самоврядування, суди мають враховувати положення частини другої статті 49 Закону України «Про інформацію», згідно з якою органи державної влади, органи місцевого самоврядування як позивачі у справах про захист честі, гідності та ділової репутації вправі вимагати по суду лише спростування недостовірної інформації та не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Проте це не позбавляє посадову особу органу державної влади чи органу місцевого самоврядування права на захист честі, гідності та ділової репутації у суді. Відповідно до п.6 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та за наведених вище підстав про відмову у позові, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed