Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

ТОВ «Компанія з Управління Активами «Прімоколект-Капітал» (далі-позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі- відповідач), в якому просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 75439,13 грн. та судовий збір в розмірі 1762 грн. Вимоги мотивує тим, що 12.10.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL2119, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді грошових коштів у розмірі 3000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором з кінцевим терміном погашення не пізніше 10.10.2012 року та зі сплатою 24 % річних. Банк свої зобов'язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі. Проте, [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 07.05.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 75439,13 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 64011,76 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 9026,94 грн., заборгованості по штрафним санкціям (пені) у розмірі 2400,43 грн. та заборгованості по комісії у розмірі 0,00 грн. 14.11.2016 року між ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги № UB-ОР/16-132, відповідно до умов якого ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ПАТ «Універсал Банк», включно і до [PERSON]. У порушення ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України відповідач зобов'язань не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 05.06.2018 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву та роз'яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Копію ухвали суду від 05.06.2018 року та позовну заяву з додатками, яка судом надсилалась на адресу відповідача, останній не отримав, поштове відправлення повернулося до суду без вручення з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», що відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням особи про час та місце розгляду справи. Відповідно відзиву на позов, у строк, встановлений судом, відповідач не подав. Згідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідив письмові матеріали справі, зокрема копії кредитної справи відносно [PERSON], суд встановив, що 12.10.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CL2119, відповідно до умов якого та Додатку 1, Додатку 2, які є невід'ємною частиною кредитного договору, банк зобов'язувався надати відповідачу кредит у вигляді грошових коштів у розмірі 3000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором з кінцевим терміном погашення не пізніше 10.10.2012 року та зі сплатою 24 % річних. Графік щомісячних платежів та супутніх витрат позичальника встановлений Додатком 2 до кредитного договору (а.с.20-26). Також судом встановлено, що 14.11.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з Управління Активами «Прімоколект-Капітал» укладено Договір про відступлення права вимоги №UB-ОР/16-132, відповідно до якого та Витягу з акту прийому передачі реєстру боргових зобов'язань від 11.11.2016 року до договору відступлення права вимоги позивач набув право вимоги по договору №CL2119 [PERSON] на загальну суму 75439,13 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 64011,76 грн., заборгованість по відсоткам у розмірі 9026,94 грн., пеня 2400,43 грн. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов'язання або од\-ностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Коде\-ксу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені статтею 16 ЦК України. Поряд з тим, відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, що у відповідності до умов Договору купівлі продажу прав вимоги за кредитами (Договір факторингу), відступлення/набуття права вимоги до позичальників за кредитними договорами, на яких базується таке відступлення зокрема, до відповідача, здійснюється на підставі актів приймання передачі прав вимоги за кредитними договорами та актів приймання передачі кредитних файлів за кредитними договорами, які є невідємними частинами такого договорів факторингу. Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч.1 ст. 517 Цивільного кодексу України «Докази прав нового кредитора у зобов'язанні»). Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 року, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999 року, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Так, як вбачається з наданої позивачем копії кредитної справи відносно відповідача, остання містить копії наступних документів: Анкету-Заяву [PERSON] на видачу коштів від 05.10.2007 року, довідку з місця роботи та довідку про доходи, копію паспорта та довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру відповідача, копію кредитного договору №CL2119 від 1210.2007 року та договору Додатків 1 та 2 до нього, копію договору відступлення прав вимоги №UB-ОР/16-132 від 14.11.2016 року, Витяг з Акту з акту прийому передачі реєстру боргових зобов'язань від 11.11.2016 року, розрахунок заборгованості щодо загальних сум складових боргу без зазначення періодів виникнення боргу та їх сум; Вимога про погашення боргу (а.с.7-37). Водночас у з Акту з акту прийому передачі реєстру боргових зобов'язань від 11.11.2016 року бог вказаний у гривнях, тоді як кредит відповідачу надався у доларах США, а відтак і розрахунок заборгованості має бути у зазначений у валюті зобов'язання з зазначенням еквіваленту у гривнях, також не вказано початкові суми тіла кредиту, непростроченого залишку, проценту, розміри комісії та пені. Позивачем не доведено, що відповідач як позичальник отримав кредитні кошти відповідно до умов, передбачених п.1.1 кредитного договору та Додатку 1 до нього. Крім того, як вбачається з кредитного договору та Додатку 1 до нього основна сума кредиту становить 3000 доларів США, тоді як в Анкеті-Заяві [PERSON] на видачу коштів від 05.10.2007 року йдеться про суму у 4000 доларів США. Також позивачем не надано належного розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, з якого вбачалося б, яким саме чином та за який період обчислені кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на 07.05.2018 року, у тому числі з урахуванням валюти кредитного зобов'язання та курсу цієї валюти до гривні, встановленого НБУ на відповідну дату. Нічим не підтверджені доводи позовної заяви про наявність заборгованості відповідача за кредитним договором. Адже сам по собі її розрахунок станом на 07.05.2018 року не є належним, достовірним та достатнім доказом існування заборгованості. Позивачем не надано доказів того, що на момент переходу до нього прав за кредитним договором на підставі договору факторингу в банку, а потім і в цесіонарія - ТОВ «Компанія з Управління Активами «Прімоколект-Капітал» існувало право вимоги до відповідача саме в тому обсязі та на умовах, зазначених у реєстрі заборгованостей боржників, в тому числі щодо початкових сум тіла кредиту, проценту, пені, а також у позовній заяві. Крім того, з розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, неможливо встановити, за який період було обчислено суму пені та чи відповідає цей період строку позовної давності. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач не довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог належними та допустимими доказами. Крім того, виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійного витребування та збирання доказів по справі та надання оцінки обсягу доказів, який би був достатній для задоволення вимог позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed