Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 липня 1981 року. Мають повнолітніх дітей, які мешкають окремо від батьків. Шлюбні відносини продовжувалися до грудня 2008 року. Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що, сім'я розпалася, сторони втратили інтерес один до одного, відсутнє порозуміння, проживають окремо, спільне господарство не ведеться, спір майнового характеру відсутній. У судове засіданні позивач не з'явився, але звернувся з письмовою заявою про розгляд справи за його відсутністю і просить стягнути судовий збір з відповідачки по справі у зв'язку з тим, що він визнаний інвалідом другої групи і звільняється від сплати судового збору. У судове засіданні відповідач не з'явився, але належним чином був повідомлений. Суд, вивчивши заяву позивача та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Звільнити позивача від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», стягнути з відповідачки у зв'язку з задоволенням позовної заяви в повному обсязі зі сторони [PERSON] Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, та на підставі ст.ст. 105 ч.3, 112, 113, 114 ч.2 СК України,

Outcome: approved