Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

ТОВ «Кредитсервіс» звернулось до суду з позовом до відповідачів та просить стягнути з них на його користь заборгованість в розмірі 60843,45 грн та судовий збір у розмірі 2270 грн. В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 25 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» та [PERSON] був укладений кредитний договір №200325-001, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 50000,00 грн, зобов`язавшись його повернути згідно графіку погашення кредиту в порядку, строки та на умовах, визначених договором. Виконання [PERSON] договірних зобов`язань із повернення кредиту забезпечено порукою [PERSON] , оформленою договором поруки №200325-001-01 від 25 березня 2020 року. Позивач свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. За таких обставин, посилаючись на неналежне виконання позичальником його договірних зобов`язань із повернення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої становить 60843,45 грн., з яких: 33333,32 грн - заборгованість за тілом кредиту; 20990,01 грн - заборгованість за відсотками; 1620,12 грн - 3% річних за користування кредитом; 4900,00 грн - інфляційні витрати, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 60843,45 грн та розподілити судові витрати в рівних частках. Ухвалою судді від 30 липня 2021 року справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито. Від представника позивача надійшла заява, згідно якої він просив позов задовольнити та розглядати справу в його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив, згідно якого вона визнала позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, в іншій частині позов не визнала та просила в його задоволенні відмовити без її участі, доводи, викладені у відзиві, підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи, згідно з ч.8 ст.128 ЦПК України, повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду, що підтверджується зворотними повідомленнями, які містяться в матеріалах справи, відзив із зазначенням заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надала, заяв про розгляд справи в її відсутності не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 25 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» та [PERSON] був укладений кредитний договір №200325-001. Відповідно до п. 1.1 Договору кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 50000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та зробити оплату за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором. Відповідно до п.4.2 Договору плата за користування Кредитом складає 5,9% в місяць від загального розміру кредиту. Крім щомісячних процентів, стягується разовий процент у розмірі 5,9% від загального розміру кредиту. Разовий процент стягується із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок позичальника. Відповідно до п.2.2 Договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та здійснити плату за його користування до 25 березня 2021 року, але в будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Отже, істотні умови кредитного договору узгоджені сторонами саме в цьому документі. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти у передбаченому договором розмірі, перерахувавши кошти на картковий рахунок відповідача, зазначений в договорі. Отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором підтверджується платіжним дорученням №486 від 29 березня 2020 року про перерахування відповідачу суми Кредиту на визначений в Кредитному договорі рахунок, без ПДВ з вирахуванням комісії. Таким чином, відповідач [PERSON] не виконує зобов`язання за Договором оскільки була зобов`язана здійснювати щомісячні платежі, згідно з розділом 5 Договору (графік платежів) та має заборгованість перед позивачем: 33333,32 грн - заборгованість за тілом кредиту; 20990,01 грн - заборгованість за відсотками. Доказів належного виконання кредитного договору відповідачем [PERSON] не надано. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед ТОВ «Кредитсервіс», що виникли з договору №200325-001 від 25.03.2020 року, між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] укладено договір поруки №200325-001-01 від 25.03.2020 року, згідно якого поручитель зобов`язується перед кредитором за виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, який був укладений між кредитодавцем та [PERSON] . Тобто встановлено, що позичальник, на відміну від кредитодавця, не виконав належним чином взяті на себе договірні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем, яку останній своїми письмовими досудовими вимогами від 11 травня 2021 року просив відповідачів погасити, здійснивши повернення кредиту, що спростовує посилання відповідача на недотримання вимог закону та невжиття заходів досудового врегулювання спору. Зазначені письмові досудові вимоги позивача відповідачами не виконані. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Згідно ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Положеннями статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.1.1. Договору поруки №200325-001-01 від 25.03.2020 року укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс», поручитель зобов`язується перед кредитором за виконання зобов`язань [PERSON] у розмірі, що виникли з договору №200325-001 від 25 березня 2020 року, укладеного між позичальником та кредитодавцем. Відповідно до п.3.1. Договору поруки, у випадку невиконання позичальником свого зобов`язання поручитель та позичальник відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб. Відповідно до п.4.2 Кредитного Договору, плата за користування кредитом складає 5,9% в місяць від загального розміру кредиту. Крім щомісячних процентів, стягується разовий процент у розмірі 5,9% від загального розміру кредиту. Разовий процент стягується із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок позичальника. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Щодо посилання відповідача [PERSON] на те, що строк дії договору не сплив, так як діє до повного виконання нею зобов`язань, то відповідно до ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками в розмірі 20990,01 грн за період з 25.03.2020 по 26.04.2021, що підлягає частковому задоволенню, оскільки термін дії договору становить з 25.03.2020 по 25.03.2021, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, що узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по відсоткам за період з 25.03.2020 по 25.03.2021 в розмірі 17843,45 грн. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У відзиві відповідач [PERSON] посилається, що нарахування заборгованості за інфляційними витратами - 4900,00 грн порушує норми Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» від 16.06.2020 № 691-ІХ, оскільки позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Однак, позивачем жодних вимог щодо стягнення з перелічених в законі виплат не заявлено. Враховуючи вищевикладене, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню: 33333,32 грн - заборгованість за тілом кредиту; 17843,45 грн - заборгованість за відсотками; 1620,12 грн - 3% річних за користування кредитом; 4900,00 грн - інфляційні витрати. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Даних, що зазначений вище розмір заборгованості, на дату розгляду справи судом, відповідачами сплачено на користь позивача повністю або частково у добровільному порядку, матеріали справи не містять. Відповідно до ч.1,4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №200325-001 від 25 березня 2020 року, договором поруки №200325-001-01 від 25 березня 2020 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між позивачем та відповідачами вказаних договорів із дотриманням вимог законодавства щодо змісту та форми таких договорів, а також підтверджено невиконання відповідачами, на відміну від кредитодавця, своїх зобов`язань за такими договорами, що зумовило виникнення кредитної заборгованості та права у позивача вимагати погашення такої заборгованості із кореспондуючим цьому праву обов`язком відповідачів здійснити таке погашення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення. Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2270 грн. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача, доведення понесення витрат зі сплати судового збору, положення ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню розмір судового збору в сумі 2152,60 грн (57696,89х2270/60843,45). Пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 р. роз`яснено, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, у зв`язку з чим судовий збір сплачений позивачем підлягає стягненню з кожного з відповідачів в рівних частках, тобто по 1076,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial