Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Сторони зареєстрували шлюб 25 вересня 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис № 1851. Від даного шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між сторонами. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що подружнє життя не склалось, оскільки між сторонами виникають постійні конфлікти, внаслідок чого погіршилося її самопочуття, сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, примирення між ними є неможливим. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, просили позов задовольнити. Позивач категорично ствердила про неможливість примирення сторін та наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги заперечили з підстав, викладених у поданому відзиві, просили відмовити у задоволенні позову. Відповідач вказав, що заперечує проти наведеного позивачем обґрунтування позовних вимог, оскільки таке є надуманим, а справжні причини розірвання шлюбу, на думку відповідача, полягають у тому, що позиція позивача сформована її батьками. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши та перевіривши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд позов задовольняє з наступних підстав. Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. У відповідності до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення для справи. Статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). У позовній заяві та у наданих показаннях в якості свідка позивач [PERSON] у судовому засіданні ствердила про стійкий розлад у сім'ї, внаслідок чого збереження подружнього життя між сторонами є неможливе. Категорично наполягала на розірванні шлюбу. Також засвідчила, що сторони проживають окремо з 02.04.2018 року і вона не бажає з відповідачем проживати спільно сім`єю, так як він її постійно принижує, обманює та докоряє, а також те, що відповідач на протязі 19 років піднімає на неї руки, її сина та батька. Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам позивача, яка категорично наполягає на розірванні шлюбу, сторони не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, конфлікт носить стійкий характер, шлюб існує формально, враховуючи недопустимість примушування до шлюбу, суд приходить до переконання, що його слід розірвати. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору при подання позову до суду .

Outcome: approved