Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовну заяву мотивує тим, що 27.10.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] та укладено договір позики №76590 в електронній формі, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 2 000,00 грн., строком на 16 днів. Позивач свої зобов`язання за договором виконав та перерахував на картковий рахунок відповідача суму позики в розмірі 2 000,00 грн. Однак, [PERSON] не виконала взятий на себе договором обов`язок щодо своєчасного погашення заборгованості, і станом на 08.10.21019 року її заборгованість становить 85 452,00 грн., з яких: 2 000,00 грн. - основний борг, 39 852,54 грн. - заборгованість по відсоткам, 43 600,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором позики від 27.10.2016 року у розмірі 85 452.00 грн. та судові витрати в розмірі 1921.00 грн. судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому в позовній заяві просить у випадку неявки представника позивача у судове засідання проводити розгляд даної справи без його участі за наявними у справі матеріалами, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як встановлено в ході розгляду справи, ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядженням Нацкомфінпослуг №2606 від 27.10.2015 року зареєстроване в реєстрі фінансових установ за №16103225). З матеріалів справи вбачається, що 27.09.2016 року [PERSON] звернулася до Товариства з метою отримання позики, у зв`язку з чим підписала Договір. Позивачем у порядку, встановленому п. 1.4 договору позики на картковий рахунок [PERSON] була перерахована сума позики в розмірі 2 000,00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням від 30.09.2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює нарахування коштів, згідно договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У ст. 3 цього Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно п.1.5 договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: - 1,8% від суми позики, але не менше ніж 20,00 грн. за перший день користування позикою; - 1,8% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2 цього договору; - 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. З наданого позивачем розрахунку слідує, що станом на 08.10.2019 року заборгованість [PERSON] за Договором позики від 27.10.2016 року складає 85 452,00 грн., з яких: 2 000,00 грн. - основний борг, 39 852,54 грн. - заборгованість по відсоткам, 43 600,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити і стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором позики №76590 від 27.10.2016 року в сумі 85 452.00 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» судові витрати в сумі 1921 гривню судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved