Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] . Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 06.04.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №11138697000 за умовами якого, [PERSON] відповідач отримав кредит у розмірі 28 720,00 доларів США зі сплатою 12% річних. 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №11138697000. Як вказує позивач, у порушення умов кредитного договору відповідач тривалий час не здійснює своєчасних платежів для погашення суми заборгованості по кредиту, процентами, комісії, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання, що підтверджується розрахунком заборгованості. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 01.11.2019 року виникла заборгованість у розмірі 1 571 720,93 грн., яка складається з наступного: 555 658,70 грн. - заборгованості за кредитом; 464 181,00 грн. - заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги; 551 881,23 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками згідно кредитного договору. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 1 571 720,93 грн. за кредитним договором №11138697000 від 06.04.2007 року. Ухвалою суду від 05.12.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 17.03.2021 року відповідачем відповідно до вимог ст.178 ЦПК України подано відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову, оскільки обставини зазначені у позовній заяві не доведені доказами. У відповідності до вимог статті 178 ЦПК України позивачем подано відповідь на відзив, де він зазначив що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі, так як, [PERSON] не виконує умови договору №11138697000, право вимоги за яким перейшло до позивача. 16.06.2020 року протокольною ухвалою суду визнано явку представника позивача обов`язковою, зобов`язано представника позивача надати для огляду оригінал кредитного договору №11138697000 від 06.04.2007 року та оригінал договору про відступлення прав вимоги від 20.04.2012 року з додатками до нього. В підготовчому судовому засіданні, на виконання ухвали суду стороною позивача, до суду не надано для огляду оригінал кредитного договору №11138697000 від 06.04.2007 року та оригінал договору про відступлення прав вимоги від 20.04.2012 року з додатками до нього. Протокольною ухвалою суду від 01.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду направив клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судовому засіданні, заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що позивачем не надано належних доказів про отримання ним кредитних коштів від ПАТ «УкрСиббанк». Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Заслухавши відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Як вбачається із матеріалів справи, а саме з копії договору про надання споживчого кредиту та заставу майна №11138697000, 06.04.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір, згідно якого банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 28 720,00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку та на умовах, визначених цим договором. Крім того, як вбачається з копії договору факторингу №05/12, 20.04.2012 року укладено між ПАТ «УкрСиббанк» (клієнт) та ТОВ «Кредекс Фінанс» (фактор) договір факторингу згідно якого, відповідно до умов цього договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за кредитами, а фактор зобов`язується придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх і сплатити ціну продажу, передбачену цим договором. Згідно копії додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги від 20.04.2012 року до ТОВ «Кредекс Фінанс» перейшло право вимоги з [PERSON] за кредитним договором №11138697000 від 06.04.2007 року. Крім того, згідно копії протоколу №01/08-2018 року загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» від 01.08.2018 року перейменовано ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «Вердикт Капітал». Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Позивачем, на підтвердження вимог статті 1054 ЦК України, щодо виконання ПАТ «УкрСиббанк» своїх зобов`язань, а саме, що ПАТ «УкрСиббанк» надало грошові кошти відповідачу у розмірі та умовах встановленим кредитним договором №11138697000 від 06.04.2007 року, не надані докази. Крім того, представник позивача не надав до суду оригінал кредитного договору №11138697000 від 06.04.2007 року та оригінал договору про відступлення прав вимоги від 20.04.2012 року з додатками до нього, для огляду. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 статті 13 ЦПК України встановлено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 ЦК України, однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Частинами 1-4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Певний період часу, початок якого визначений календарною датою або подією, починається з наступного дня після вказаної дати або дня події, які, в свою чергу, до цього строку не включаються. Частинами 1, 5 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Однак, оскільки позовні вимоги не доведено, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, що є самостійною підставою для цього. Отже, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є недоведеними, та такими, що не підлягають задоволенню. Разом з тим, згідно із положенням ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Виходячи зі змісту положень ч.3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч.1 ст.901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України вбачається, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. 30.11.2019 року між ТОВ «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит» (виконавець) та [PERSON] (замовник) уклали договір про надання юридичних послуг №30 згідно якого, виконавець зобов`язується надати замовникові наступні юридичні послуги: підготовка правової позиції щодо судового захисту прав та інтересів замовника по справі №363/4916/19 за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» в тому числі: підготовка відзиву на позов; підготовка процесуальних документів (заяв, клопотань) по справі; підготовка відповідача до участі у судових засіданнях. Як вбачається, з копії квитанції до прибуткового касового ордера №40 від 01.02.2021 року, [PERSON] сплатив 3 800,00 грн. за договором надання юридичних послуг від 30.11.2019 року (послуги щодо надання правової допомоги по справі 363/4916/19 - підготовка відзиву, процесуальних документів по справі, заяв). Крім того, [PERSON] понесені витрати щодо направлення матеріалів справи учасникам поштою у розмірі 144,00 грн. Отже, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] щодо стягнення з позивача на його користь понесених витрат на правову допомогу в розмірі 3 800,00 грн. підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати понесені [PERSON] . Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved