Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

ТОВ «Перспектива Інвестмент» 19 червня 2017 року звернулося звернувся до суду з позовом до відповідача приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що їм на праві власності належить нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення № 6-1 загальною площею 11.8 кв. м.; нежитлове приміщення 6-2, загальною площею 11.9 кв. м.; нежитлове приміщення 6-3, загальною площею 11.9 кв. м.; нежитлове приміщення 6-4, загальною площею 12.5 кв. м., нежитлове приміщення 15-1, загальною площею 12.6 кв. м.; нежитлове приміщення 15-2, загальною площею 11.9 кв. м.; нежитлове приміщення 15-3, загальною площею 11.9 кв. м.; нежитлове приміщення 15-4, загальною площею 12.5 кв. м.; які розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, будинок 35Т; також ТОВ «Перспектива Інвестмент» на праві власності належить квартира № 6, загальною площею 217.70 кв. м.; квартира № 6-а, загальною площею 84.30 кв. м.; квартира № 6-б, загальною площею 78.10 кв. м.; квартира № 8, загальною площею 203.60 кв. м.; квартира № 8-а, загальною площею 202.80 кв. м.; квартира № 10, загальною площею 286.00 кв. м.; квартира № 10-а, загальною площею 167.60 кв. м.; квартира № 10-б, загальною площею 157.10 кв. м.; квартира № 15, загальною площею 215.80 кв. м.; квартира № 15-а, загальною площею 86.80 кв. м.; квартира № 15-б, загальною площею 71.50 кв. м.; квартира № 17, загальною площею 215.60 кв. м.; квартира № 17-а, загальною площею 215.40 кв. м.; які розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, будинок 35Т. Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано відповідачем в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як на нове створене на підставі декларації про готовність обєкта до експлуатації виданого Департаментом державної архітектурно будівельної інспекції у Дніпропетровській області. Але позивач вважає, що існування обтяження належного позивачу нерухомого майна без його згоди і участі порушує його права як власника, не дає йому в повній мірі користуватися цим майном та розпоряджатися. Як вбачається з умов договору іпотеки № 54 від 18 березня 2009 року нежитлове приміщення № 6-1 загальною площею 11.8 кв. м.; нежитлове приміщення 6-2, загальною площею 11.9 кв. м.; нежитлове приміщення 6-3, загальною площею 11.9 кв. м.; нежитлове приміщення 6-4, загальною площею 12.5 кв. м., нежитлове приміщення 15-1, загальною площею 12.6 кв. м.; нежитлове приміщення 15-2, загальною площею 11.9 кв. м.; нежитлове приміщення 15-3, загальною площею 11.9 кв. м.; нежитлове приміщення 15-4, загальною площею 12.5 кв. м.; які розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, будинок 35Т та квартира № 6, загальною площею 217.70 кв. м.; квартира № 6-а, загальною площею 84.30 кв. м.; квартира № 6-б, загальною площею 78.10 кв. м.; квартира № 8, загальною площею 203.60 кв. м.; квартира № 8-а, загальною площею 202.80 кв. м.; квартира № 10, загальною площею 286.00 кв. м.; квартира № 10-а, загальною площею 167.60 кв. м.; квартира № 10-б, загальною площею 157.10 кв. м.; квартира № 15, загальною площею 215.80 кв. м.; квартира № 15-а, загальною площею 86.80 кв. м.; квартира № 15-б, загальною площею 71.50 кв. м.; квартира № 17, загальною площею 215.60 кв. м.; квартира № 17-а, загальною площею 215.40 кв. м.; які розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, будинок 35Т. не є предметом іпотеки, тому не можуть бути обтяженими. Крім цього, строк дії договору іпотеки, встановлений до 23 жовтня 2015 року, тобто на час до набуття права власності позивачем на нежитлові приміщення строк його дії взагалі сплинув. Обтяження, порушує права позивача, як власника нерухомого майна. Звернулися з цим питанням до відповідача, але отримали відмову, в добровільному порядку питання не вирішене. В звязку з вказаним просили усунути для них перешкоди в користуванні і розпорядженні їх власністю, скасувати записи про обтяження їх вищезазначеного майна, задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК України, про причини не явки суду не повідомила. В письмовому зверненні на адресу суду позовну заяву підтримала, вважає її правомірною, просила розглянути справу за наявними матеріалами по закону і рішення винести на розсуд суду, просила справу розглянути без її участі. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Зясувавши думку сторін, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні зясовано, що дійсно позивачу ТОВ «Перспектива Інвестмент» на праві власності належить нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення № 6-1 загальною площею 11.8 кв. м.; нежитлове приміщення 6-2, загальною площею 11.9 кв. м.; нежитлове приміщення 6-3, загальною площею 11.9 кв. м.; нежитлове приміщення 6-4, загальною площею 12.5 кв. м., нежитлове приміщення 15-1, загальною площею 12.6 кв. м.; нежитлове приміщення 15-2, загальною площею 11.9 кв. м.; нежитлове приміщення 15-3, загальною площею 11.9 кв. м.; нежитлове приміщення 15-4, загальною площею 12.5 кв. м.; які розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, будинок 35Т; також ТОВ «Перспектива Інвестмент» на праві власності належить квартира № 6, загальною площею 217.70 кв. м.; квартира № 6-а, загальною площею 84.30 кв. м.; квартира № 6-б, загальною площею 78.10 кв. м.; квартира № 8, загальною площею 203.60 кв. м.; квартира № 8-а, загальною площею 202.80 кв. м.; квартира № 10, загальною площею 286.00 кв. м.; квартира № 10-а, загальною площею 167.60 кв. м.; квартира № 10-б, загальною площею 157.10 кв. м.; квартира № 15, загальною площею 215.80 кв. м.; квартира № 15-а, загальною площею 86.80 кв. м.; квартира № 15-б, загальною площею 71.50 кв. м.; квартира № 17, загальною площею 215.60 кв. м.; квартира № 17-а, загальною площею 215.40 кв. м.; які розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, будинок 35Т. Зясовано, що право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано відповідачем в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як на нове створене на підставі декларації про готовність обєкта до експлуатації виданого Департаментом державної архітектурно будівельної інспекції у Дніпропетровській області. Але позивач вважає, що існування обтяження належного позивачу нерухомого майна без його згоди і участі порушує його права як власника, не дає йому в повній мірі користуватися цим майном та розпоряджатися. Як вбачається з умов договору іпотеки № 54 від 18 березня 2009 року вказані нежитлові приміщення і квартири, які розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, будинок 35Т дійсно не є предметом іпотеки, тому не можуть бути обтяженими. Крім цього, строк дії договору іпотеки, встановлений до 23 жовтня 2015 року, тобто на час до набуття права власності позивачем на нежитлові приміщення строк його дії взагалі сплинув. Обтяження, порушує права позивача, як власника нерухомого майна. Звернулися з цим питанням до відповідача, але отримали відмову, в добровільному порядку питання не вирішене і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в судовому порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Відповідно до ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається майном, що йому належить. Власник має право здійснювати стосовно свого майна будь-які дії, що не протирічать закону. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі відповідачем цього зроблено не було. Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно відповідача, перешкод, предмета спору, а відповідач не довів незаконність дій позивача. Можливе твердження відповідача про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю їх між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Не може суд прийняти до уваги можливе не визнання відповідачем певних положень позовних вимог, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. Позивач як власник спірного житла не порушує прав фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернувся до суду, відповідач з позовом фактично погодився. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нерухомими майном знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, а тому можливо усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном та скасувати заборону на нерухоме майно (заборону на відчуження) та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна запис про заборону відчуження (про обтяження) нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення № 6-1 загальною площею 11.8 кв. м.; нежитлове приміщення 6-2, загальною площею 11.9 кв. м.; нежитлове приміщення 6-3, загальною площею 11.9 кв. м.; нежитлове приміщення 6-4, загальною площею 12.5 кв. м.; нежитлове приміщення 15-1, загальною площею 12.6 кв. м.; нежитлове приміщення 15-2, загальною площею 11.9 кв. м.; нежитлове приміщення 15-3, загальною площею 11.9 кв. м.; нежитлове приміщення 15-4, загальною площею 12.5 кв. м.; які розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, будинок 35Т, та квартири № 6, загальною площею 217.70 кв. м.; квартири № 6-а, загальною площею 84.30 кв. м.; квартири № 6-б, загальною площею 78.10 кв. м.; квартири № 8, загальною площею 203.60 кв. м.; квартири № 8-а, загальною площею 202.80 кв. м.; квартири № 10, загальною площею 286.00 кв. м.; квартири № 10-а, загальною площею 167.60 кв. м.; квартири № 10-б, загальною площею 157.10 кв. м.; квартири № 15, загальною площею 215.80 кв. м.; квартири № 15-а, загальною площею 86.80 кв. м.; квартири № 15-б, загальною площею 71.50 кв. м.; квартири № 17, загальною площею 215.60 кв. м.; квартири № 17-а, загальною площею 215.40 кв. м.; які розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, будинок 35Т. Таким чином суд вважає доведеними обставини позовних вимог, позов обгрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved