Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

сторони в шлюбі з 14.08.2006р., мають двоє дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO]. 04.07.2019р. [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він не поважав її як дружину, влаштовував сварки та скандали, інше, тому в січні 2019р. припинили подружні стосунки, спільно не проживають, сім`я розпалась, просила розірвати шлюб. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 04.11.2019р. подала заяву, у якій висловилась на підтримку позову, просила про розгляд справи у її відсутності (а.с. 26). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належно (а.с.24, 25). Згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснюється. Оскільки відповідач, будучи належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, суд, з огляду на положення ст. 280 ЦПК України, приходить висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Із змісту позову, із свідоцтва про шлюб і копії свідоцтва про народження убачається, що сторони в шлюбі з 14.08.2006р., мають двоє дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в січні 2019р. припинили подружні стосунки, проживають окремо. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] , як видно із змісту позову та її заяви до суду від 04.11.2019р., покликаючись на припинення подружніх стосунків з відповідачем та неможливість налагодження сімейних відносин, просить про розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] на виклик в судове засідання не відреагував, що з урахуванням вищенаведеного, суд розцінює як його небажання до налагодження чи відновлення сімейних стосунків із позивачкою. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування позивачки до збереження шлюбних відносин порушуватиме її права, суд задоволює позов. У відповідності до вимог ст. 139, 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивачки слід стягнути 768 грн. 40 коп. судових витрат (а.с.1).

Outcome: approved