Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Сторони перебувають в шлюбі з 02 вересня 1979 року, який зареєстровано Штунською сільською радою Любомльського району, актовий запис № 7. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Причиною звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що сторони не проживають разом, не підтримують подружніх відносин, спроби налагодити стосунки в сім'ї позитивного результату не дають. За вказаних обставин позивач вважає, що шлюб існує лише формально й зберегти сім'ю неможливо, а тому просить шлюб розірвати. Позивач в підготовче судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю, з підстав, викладених у заяві та просить його задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]». Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач визнала позов, про що подала відповідну заву, погодилась на розірвання шлюбу, тому у відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України, суд ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні. Положеннями ч.3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Як вбачається з свідоцтва про шлюб, сторони перебувають у шлюбі з 02 вересня 1979 року, який зареєстровано Штунською сільською радою Любомльського району, актовий запис № 7 (а. с. 4). Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як слідує зі змісту позовної заяви, сторони не проживають разом, не підтримують подружніх стосунків. З часу подання позову до суду позитивних змін у сім'ї не відбулось. Позивач настоює на розірванні шлюбу аргументуючи тим, що шлюб розпався остаточно, а збереження шлюбу суперечить його інтересам. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Вимога відповідача про залишення їй шлюбного прізвища підлягає до задоволення, оскільки відповідає положенню ст. 113 СК України. Відповідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду поніс судові витрати, а саме сплатив судовий збір в розмірі 704,80 грн., а відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнала, у зв'язку з чим позовні вимоги були задоволенні у повному обсязі, суд вважає, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним при поданні позову до суду судового збору в сумі 352,40 грн.

Outcome: approved