Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» звернулось в суд з позовом до [PERSON] в якому просило: - стягнути з відповідача шкоду завдану перевитратою палива в розмірі 15026 гривень 55 копійок; - стягнути з відповідача шкоду завдану пошкодження сидіння автомобіля в розмірі 14800 гривень. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2015 року позов був задоволений частково. Стягнуто із [PERSON] 13299 гривень 36 копійок шкоди завданої перевитратою палива та 1171 гривню 50 копійок шкоди завданої пошкодженням сидіння автомобіля. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 01 вересня 2015 року рішення Малинського районного суду змінене. Стягнуто із [PERSON] 13299 гривень 36 копійок шкоди завданої перевитратою палива. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року рішення Малинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 01 вересня 2015 року в частині вимог про стягнення шкоди заданої перевитратою пального скасовані, справа в цій частині передана на новий розгляд до суду першої інстанції. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що відповідач працював у товаристві з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн». За ним був закріплений автомобіль та паливна картка за якою він повинен заправляти в автомобіль необхідну кількість палива. Після повернення відповідача з відрядження було встановлено що він перевитратив 639,7 літра дизельного палива. Перевитрата була розрахована шляхом віднімання фактичного залишку палива в баці автомобіля від залишку палива, який повинен залишитись в баці на момент перевірки залишку. Залишок палива, який повинен залишитись на момент перевірки, розраховує програма на підставі: - кількості заправленого палива, - відстані, яку подолав автомобіль, - нормативної витрати палива автомобілем. Представник відповідача позов не визнав та показав, що перевитрата палива відбулась в основному внаслідок несправності автомобіля. Крім того цьому сприяло тривале перебування відповідача на пунктах пропуску через адміністративні кордони внаслідок чого необхідно було часто заводити двигун автомобіля для прогрівання кабіни. Суд, розглянувши справу в частині стягнення шкоди завданої перевитратою палива, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 82-ос від 23 травня 2014 року [PERSON] був прийнятий на посаду водія товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» (а.с. 19). Звільнений він з роботи 20 листопада 2014 року на підставі наказу № 187-ос від 20.11.2014 року (а.с. 18). В період з 04.09.2014 року по 28.10.2014 року [PERSON] перебував у відрядженні. На час відрядження йому були надані у користування тягач марки MAN TG 410 реєстраційний номер [NUMBER] та причіп GRAY реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 10-11). Згідно акту, який складений бухгалтером (а.с. 14), в автомобілі [PERSON] на момент початку відрядження перебував 571 літр палива. За час відрядження було заправлено 4466,81 літра. Споживання палива 4028,80 літра. Залишок по програмі 1009 літрів. Залишок за заміром 369,31 літра. Недостача 639,70 літра. Згідно ст. ст. 130, 131 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач не надав доказів того, що перевитрата пального виникла внаслідок винних протиправних дій [PERSON], які вчинені ним в порушення покладених на нього трудових обовязків. Крім того позивач не надав доказів того, що програма, яка вираховує кількість витраченого палива та його залишок, враховує всі нюанси, які виникають при експлуатації автомобіля, а також враховує норми поживання палива, які відповідають технічним характеристикам автомобіля та його технічному стану. У зв?язку з цим суд відмовляє в задоволенні позову повністю за безпідставністю. Судові витрати позивачу суд не відшкодовує, оскільки йому відмовлено в задоволенні позову.

Outcome: dismissed