Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

ТМО «Психіатрія» у м. Києві звернулося до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON],[INFO], якого було визнано недієздатним за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2010 року. Згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.09.2010 року опікуном було призначено його [PERSON]. Заява обґрунтована тим, що 04 травня 2018 року о 13.40 год. з вулиці за направленням СПБ №6 та по рапорту поліції був доставлений [PERSON], [INFO] до ТМО «Психіатрія» у м. Києві, який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Посилаючись на те, що [PERSON] не може надати усвідомлену згоду на своє лікування, оскільки визнаний недієздатним, а відтак для його лікування в умовах стаціонару необхідне відповідне рішення суду, ТМО «Психіатрія» звернулося до суду з даною заявою, в якій просить надати згоду на госпіталізацію [PERSON] У судове засідання з'явився спеціаліст в галузі психіатрії - лікар-психіатр, який пояснила суду, що психічний стан хворого погіршився, у зв'язку з чим його лікування необхідне в умовах стаціонару. На питання суду про причини не звернення до суду із заявою про отримання згоди на лікування недієздатного, пояснила суду, що до 11 травня 2018 року про те, що [PERSON] визнаний недієздатним, інформації не було. Зазначила, що опікун [PERSON] з'явилася вперше в ТМО «Психіатрія» лише 11.05.2018 та лише тоді стало відомо про необхідність звернення із даною заявою до суду. Опікун у судовому засіданні заяву підтримала у повному обсязі, просила заяву задовольнити. Особа, відносно якої розглядається питання про його госпіталізацію - [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти своєї госпіталізації для лікування в умовах стаціонару. Прокурор у судове засідання не з'явилася, направила суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши докази, дійшов висновку про необхідність задоволення зазначеної заяви, виходячи з наступного. Судом установлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2010 року [PERSON] визнано недієздатним. Згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.09.2010 року опікуном [PERSON] було призначено його матір [PERSON] . Відповідно до Висновку комісійного психіатричного огляду про необхідність госпіталізації та надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару від 11.05.2018 року у [PERSON] наявний діагноз: Шизофренія. Параноїдна форма. Безперервний тип перебігу. Галюцинаторно-параноїдний синдром. Виражений апатико-дисоціативний дефект. (F 20.00,МКХ10) потребує лікування в умовах психіатричного закладу. Порядок госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги визначений Законом України «Про психіатричну допомогу». Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Разом з тим, положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 р. N 2-рп/2016. Конституційний Суд України зазначив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви та необхідність госпіталізації особи до психіатричного закладу. На підставі викладеного,

Outcome: approved