Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНС КОМПАНІ» в особі директора [PERSON] звернулось в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди і просить суд постановити рішення про стягнення з [PERSON] 86 453,46 грн. вартості відновлювального ремонту автомобіля та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18.08.2016 року о 22.05 год. у с.Корналовичі Самбірського району Львівської області мала місце ДТП за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], який перебував у стані алкогольного спяніння. В результаті ДТП автомобілю [NUMBER] завдано механічні пошкодження. Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вищевказаний автомобіль належить на праві власності позивачу [PERSON] «ТРАНС КОМПАНІ». Позивач за власний кошт здійснив ремонт автомобіля [NUMBER]. Загальна вартість відновлюваного ремонту складає 86 453,46 грн. Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 14.11.2016 року [PERSON]М визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення. Позивач вважає, що, оскільки, [PERSON] будучи особою, відповідальною за завдані в результаті ДТП збитки, шкоду добровільно не відшкодував, зобовязаний відшкодувати шкоду в примусовому порядку на підставі рішення суду. 23.11.2017 року представник позивача, користуючись своїми процесуальними правами подав заяву про уточнення позовних вимог. В заяві просить суд врахувати факт перебування відповідача на час ДТП у трудових відносинах з позивачем та при вирішенні справи керуватися ч.4 ст.134 КЗпП України, яка передбачає матеріальну відповідальність працівника у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані У судовому засіданні представники позивача [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, щодо заочного розгляду не заперечили. Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог дружина відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти заявлених позовних вимог, зазначивши про відсутність у їх сімї коштів для відшкодування шкоди. Пояснила, що на даний час чоловік знаходиться закордоном на тимчасових заробітках. Вважає суму відшкодування завищеною, однак призначення експертизи заперечила, просила клопотання про її призначення не розглядати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, за згодою представників позивача та третьої особи, на підставі ст.ст. 223, 280 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких мотивів. Відповідно до ст.ст.12,80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Судом встановлено, що 18.08.2016 року о 22.05 год. у с. Корналовичі Самбірського району Львівської області мала місце ДТП за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], який перебував у стані алкогольного спяніння. В результаті ДТП автомобілю завдано механічні пошкодження. Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вищевказаний автомобіль належить на праві власності позивачу [PERSON] «ТРАНС КОМПАНІ» (а.с.22). Позивачем за власний кошт протягом одного місяця проведено ремонт автомобіля [NUMBER]. Загальна вартість відновлюваного ремонту складає 86 453,46 грн., з них 5 575,96 грн. витрачено на комплектуючі частини, 28 912,50 вартість відновлюваних робіт. Даний факт стверджується розрахунковими документами, які долучені до матеріалів справи (а.с.11-21,41-55), копіями платіжних доручень на оплату запасних частин. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на момент скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з [PERSON] «ТРАНС КОМПАНІ». Зокрема, наказом №3 Т№00000012 від 15.07.2016р. його прийнято на роботу в [PERSON] «ТРАНС КОМПАНІ» на посаду водія автотранспортних засобів. Наказом №5/1 Т№00000012 від 30.11.2016р. [PERSON] звільнено з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України, про що зроблено відповідні записи у трудовій книжці. Трудове законодавство України передбачає обмежену матеріальну відповідальність (у межах середнього місячного заробітку) та повну матеріальну відповідальність. Так, згідно зі ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Відповідно до п.4 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їхньої вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 29.12.1992р №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», при розгляді справ за позовами про покладення повної матеріальної відповідальності за п.4 ст.134 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації працівником, який знаходився у нетверезому стані, судам необхідно враховувати, що нетверезий стан працівника може бути підтверджено як медичним висновком, так і іншими видами доказів. Маючи на увазі, що заподіяння шкоди працівником, який був у нетверезому стані, є одним з найгрубіших порушень трудових обов'язків, зменшення розміру відшкодування за цю шкоду, як правило, не допускається. За ч.6 ст.82 ЦК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 14.11.2016 року [PERSON]М визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Постанова набрала законної сили. Отже, винуватість [PERSON] у скоєнні в стані алкогольного спяніння ДТП 18.08.2016 року на ввіреному йому автомобілі доведена. Відповідач відмовився від добровільного відшкодування збитків на користь позивача. Тому заподіяні ним збитки підлягають відшкодуванню в примусовому порядку. У звязку із задоволенням позову з відповідача в користь позивача слід стягнути судові витрати. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підставний, підлягає задоволенню.

Outcome: approved