Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» звернулося до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 08.01.2014 року укладено договір про відкриття поточного рахунку, видачу платіжної картки та надання кредиту в межах кредитного ліміту №0095699-СССр1_02682 між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] МКБ» та [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідачу було встановлено ліміт кредитування (надано кредит) 15 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 23,88 % на рік. Відповідач порушив умови кредитування та не виконував належним чином зобовязання. Станом на 23.10.2017 року відповідач має заборгованість в розмірі 64 635 грн. 53 коп.: 26 399 грн. 81 коп.\~ заборгованість по основній сумі кредиту; 38 235 грн. 72 коп.\~ заборгованість по процентам. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 64 635 грн. 53 коп та судовий збір 1 600грн. 00 коп. Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин. Від представника позивача надійшла письмова заява, в якій він вказує, що підтримує позовні вимоги, просить їх задоволити, розглянути справу у їх відсутність, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду невідомі. Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Між сторонами виникли договірні правовідносини, які регулюються умовами договору, нормами Цивільного кодексу України. 12.09.2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та Публічним акціонерним товариством «[PERSON] МКБ» укладено договір факторингу №2. За умовами договору факторингу, ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» придбало у попереднього кредитора право грошової вимоги до [PERSON] згідно кредитного договору №0095699-СССр1_02682. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на такі докази: розрахунок заборгованості по кредитним договором №0095699-СССр1_02682 від 08.01.2014 року станом на 23.10.2017 року; копію договору факторингу №2 від 12.09.2017 року; копію статуту ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», копію свідоцтва про реєстрацію ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», копію договору №0095699-СССр1_02682 від 08.01.2014 року, копію повідомлення-вимоги. 08.01.2014 року між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] МКБ» укладено договір про відкриття поточного рахунку, видачу платіжної картки та надання кредиту в межах кредитного ліміту №0095699-СССр1_02682, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23,88 % ставки на рік. Розрахунок доданий до позову відповідає умовам та правилам банківських послуг, не викликає сумнів щодо його правильності і ніким не спростований. Обовязок відповідача виконувати належним чином умови укладеного договору у встановлений договором строк, також передбачено статтями 526, 527, 530, 1054 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач не виконав своїх зобовязань, які вказані у договорі та станом на 23.10.2017 року має заборгованість у розмірі 64 635 грн. 53 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23,88% річних. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором, відповідно до ст. 1056-1 ЦК України. Стаття 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Суд не встановив належного виконання відповідачем щомісячних зобовязань, тому сума непогашеної кредитної заборгованості підлягає стягненню. Визначені договором послуги були надані позивачем, але не були оплачені відповідачем. Позивач звертався до відповідача з повідомленням-вимогою, що містить вимогу про сплату ним на виконання зобовязання вартості наданих послуг, але відповіді на даний лист отримано не було та не сплачено кошти.\~ Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Платіжне доручення від 07.11.2017 року підтверджує те, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп., тому судовий збір підлягає поверненню.

Outcome: approved