Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду із позовом до [PERSON], в якому просить в рахунок погашення заборгованості у розмірі 2131370 (два мільйони сто тридцять одна тисяча триста сімдесят)гривень 23 копійки за іпотечним договором №РМ-SME 708/395/2008 від 23 вересня 2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок з надвірною будівлею , загальною площею 421,3 кв.м., що знаходиться за адресою Харківська область, [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №3284 від 14.10.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Непочатих В.В. шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі - покупцеві, з наданням позивачу усіх прав продавця, в тому числі, але не виключно, надати право на отримання дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, технічної документації на предмет іпотеки, відомостей про осіб, які зареєстровані за адресою розташування предмету іпотеки, з правом оперативного управління предметом іпотеки, в тому числі права доступу, обладнання охоронними пристроями, з правом на укладення договорів з відповідними організаціями щодо надання послуг з охорони, правом на укладення договорів оренди з правом отримання орендної плати з метою задоволення вимог позивача у розмірі 2131370,23 гривень 23 копійки.; зобовязати [PERSON] передати житловий будинок з надвірною будівлею, загальною площе. 421,3 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить їй на праві власності на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області по справі №2-4528/2008 в управлення позивачу шляхом надання вільного доступу до приміщень квартири, передачею ключів та укладанням акту прийому-передачі майна; стягнути з [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі 2756 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до кредитного договору №СМ-SME 708/395/2008 від 23 вересня 2008 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], остання отримала кредит у розмірі 190000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 6% річних + FIDR. Датою остаточного повернення кредиту було визначено 25.09.2023 року. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.04.2011 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено у повному обсязі, стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 2131370,23 , 23 гривень. Рішення суду набрало законної сили. Крім того, з метою забезпечення виконання кредитного договору, 23 вересня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № РМ SME 708/395/2008. Згідно з п.п.3.1,3.2 договору іпотеки, предметом іпотеки є житловий будинок з надвірною будівлею, загальною площею 421,3 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області по справі№2-4528/2008, право власності зареєстровано в КП «Харківське міськБТІ». 27 травня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли усі права іпотекодержателя за договором іпотеки. Отже з метою забезпечення повної реалізації позивачем своїх прав як іпотекодержателя, звернулися до суду з даним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 квітня 2016 року відкрито провадження у справі. До суду від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про заміну відповідача [PERSON] на [PERSON], яке обгрунтовує тим, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, на даний час майно належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №3284 від 14.10.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Непочатих В.В. Як вбачається із Інформаційної довідки №83916627 від 31.03.2017 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна власником нерухомого майна будинок [ADDRESS] Харківська область (реєстраційний номер майна 24671706) є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №3284 від 14.10.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Непочатих В.В. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 травня 2017 року замінено у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON]. Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільно процесуального кодексу України який набув чинності 15 грудня 2017 грудня. Відповідно до п. 1.9 Перехідних положень ЦПК України, який набув чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діяли після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою просить розглянути справу у відсутність представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у разі неявки відповідача не заперечує щодо ухвалення заочне рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відзив не надав. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Завданнями цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 12,11,81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Згідно з частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК). Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до кредитного договору №СМ-SME 708/395/2008 від 23 вересня 2008 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], остання отримала кредит у розмірі 190000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 6% річних + FIDR. Датою остаточного повернення кредиту було визначено 25.09.2023 року. Крім того, з метою забезпечення виконання кредитного договору, 23 вересня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № РМ SME 708/395/2008. Згідно з п.п.3.1,3.2 договору іпотеки, предметом іпотеки є житловий будинок з надвірною будівлею, загальною площею 421,3 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області по справі№2-4528/2008, право власності зареєстровано в КП «Харківське міськБТІ». Відповідно до п. 6.2 договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплати боржником позивачу будь-якої суми у такому розмірі, у валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; порушення відповідачем будь-якого із зобовязань за ст. 5 договору іпотеки; інших обставин, передбачених чинним законодавством. 27 травня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли усі права іпотекодержателя за договором іпотеки. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.04.2011 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено у повному обсязі, стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 2131370,23 , 23 гривень. Рішення суду набрало законної сили. Отже, зазначене рішення є преюдиційним щодо переходу права вимоги за договором іпотеки до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та розміру заборгованості за кредитним договором. Відповідно до Постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599, 601, 604, 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору. Наявність рішення про стягнення заборгованості, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Суд вважає, що стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання, адже забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Такий самий правовий висновок щодо застосування норм статті 33 Закону України «Про іпотеку» міститься й у постанові Верховного Суду України від 9 вересня 2014 року та постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року. Згідно ч. 1 ст.ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку», право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно з положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як вбачається із Інформаційної довідки №83916627 від 31.03.2017 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна власником нерухомого майна будинок [ADDRESS] Харківська область (реєстраційний номер майна 24671706) є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №3284 від 14.10.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Непочатих В.В. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 травня 2017 року замінено у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved