Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промисловий-інвестиційний банк», яке є правонаступником ЗАТ «Акціонерний комерційний промисловий-інвестиційний банк», укладено договір відступлення прав вимоги та договір про передачу прав за договорами забезпечення, згідно яких останній відступив, а позивач прийняв право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 06-2.1/183 від 27.02.2007, укладеного з [PERSON] Відповідно до умов кредитного договору, відповідачу був наданий кредит у сумі 45000,00 доларів США зі сплатою 13% річних для ремонту та облаштування квартири. Проте відповідач порушив умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, а тому позивач звертається до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 41380,47 доларів США. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просить розгляд справи проводити за його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Оскільки від відповідачів не надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність чи відкладення розгляду справи та не повідомлено суд про причини неявки, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. 27.02.2007 між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»», та [PERSON] було укладено кредитний договір №06-2.1/183 (далі - кредитний договір), згідно якого відповідачу надано кредит в сумі 45000,00 доларів США зі сплатою 13% річних в доларах США та кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним 26 лютого 2027 року для ремонту та облаштування квартири. Як вбачається з договору про внесення змін №07-2.1/524 від 18.07.2008 до кредитного договору п. 2.2 кредитного договору доповнено словами: «…а з 18.07.2008 року - 15 % процентів річних в доларів США». Відповідач зобов'язався своєчасно здійснювати погашення заборгованості за кредитом та сплачувати проценти за користування ним в порядку, передбаченому кредитним договором та графіком щомісячного погашення кредиту та процентів (а.с. 9-11). Згідно договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року та договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17 грудня 2012 року і додатків до них ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»» відступило (передало), а позивач прийняв, зокрема, право вимоги за кредитним договором №06-2.1/183 від 27.02.2007, укладеного з [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до п. 6.3 кредитного договору за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, та нараховується за кожен день прострочення платежу. Згідно розрахунку суми боргу, заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 01.10.2014 р. становить 41380,47 доларів США, з яких 31635,76 доларів США - заборгованість за кредитом, 8126,16 доларів США - заборгованість за відсотками; а також 1618,55 доларів США - заборгованість по пені. Відтак, судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі кредитного договору № 06-2.1/183 від 27.02.2007 отримав кредит в сумі 45000,00 доларів США для ремонту та облаштування квартири, зі сплатою 13% річних в доларах США, а з 18.07.2008 року 15 % річних, та кінцевим терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 26.02.2027, але взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів не виконує в повному обсязі, чим істотно порушує умови укладеного договору. Враховуючи те, що п. 5.2.1 кредитного договору позивач зобов'язався погашати заборгованість по кредиту та процентах перед банком відповідно до розробленого графіку погашення, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги повернення кредиту та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України Щодо стягнення з відповідача суми заборгованості в гривневому еквіваленті, як просить позивач, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на положення вказаної норми та на те, що в кредитному договорі зобов'язання визначено у грошовому еквіваленті в іноземній валюті, а саме в доларах США, сума, що підлягає сплаті, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, а не станом на день розрахунку суми заборгованості. Оскільки банк надав кредит в іноземній валюті, то заборгованість за таким зобов'язанням підлягає стягненню у валюті зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved