Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

ТОВ Олімп звернулося до Камянського районного суду з позовом до [PERSON], ТОВСП Нібулон, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- реєстраційна служба Камянського районного управління юстиції Черкаської області, про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації права оренди. В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що ТОВ Олімп є орендарем і використовує земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,43 га з кадастровим номером 7121883500:02:000:0675, що розташована на території Лузанівської сільської ради Камянського району Черкаської області, і належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 574714. Право оренди набуто на підставі договору оренди землі від 01.08. 2006 року, укладеного між ПП СТАРЛАЙТ-АГРО, правонаступником якого згідно статуту є ТОВ Олімп, та власником земельної ділянки [PERSON] на 10 років, державна реєстрація якого була здійснена 29.08. 2006 року за №0406785500154. Після подання [PERSON] позову до Камянського районного суду Черкаської області з приводу визнання вищевказаного Договору оренди землі від 2006 року недійсним та витребування земельної ділянки, Камянський районний суд 27 червня 2012 року виніс рішення, яким лише частково задовольнив вимоги, витребувавши від Позивача земельну ділянку. Проте договір від 2006 року недійсним не визнав, який залишився в силі. Позивач оскаржив вищевказане рішення Камянського районного суду в апеляційному порядку, по якому Апеляційний суд Черкаської області 19 серпня 2013 року рішення Камянського районного суду від 27.06.2012 року скасував, в задоволені позовних вимог [PERSON] відмовив. 14 жовтня 2013 року на вказану вище земельну ділянку був укладений ще один договір оренди землі між [PERSON] та ТОВСП Нібулон, державну реєстрацію права оренди по якому було здійснено 21 жовтня 2013 року. Представник позивача у судове засідання не з»явився , попередньо подав заяву до суду про розгляд справи без його участі , позовні вимоги пітримує в повному обсязі. [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник ТОВСП Нібулон у судове засідання не зявився, направивши до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без участі свого представника, та письмові заперечення, в яких позов не визнає. Представник третьої особи - реєстраційної служби Камянського районного управління юстиції Черкаської області також в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи провести без їхнього представника . Справу розглянуто відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України у відсутності позивача, відповідачів та третьої особи , які надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] має в приватній власності земельну ділянку, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку площею 1.43 га., яка розташована на території Лузанівської сільської ради Камянського району Черкаської області. Між [PERSON] та позивачем 01 серпня 2006 року укладено договір оренди земельної ділянки, державна реєстрація якого була здійснена 29 серпня 2006 року, згідно якого відповідач передав земельну ділянку в користування на 10 років позивачу. Після подання [PERSON] позову до Камянського районного суду Черкаської області з приводу визнання вищевказаного Договору оренди землі від 2006 року недійсним та витребування земельної ділянки, Камянський районний суд 27 червня 2012 року виніс рішення, яким лише частково задовольнив вимоги, витребувавши від Позивача земельну ділянку. Проте договір від 2006 року недійсним не визнав, який залишився в силі. 14 жовтня 2013 року [PERSON] уклав договір оренди землі по цій же земельній ділянці площею 1,43 га з ТОВСП Нібулон, державну реєстрацію права оренди по якому було здійснено 21 жовтня 2013 року. Позивач оскаржив вищевказане рішення Камянського районного суду в апеляційному порядку, по якому Апеляційний суд Черкаської області 19 серпня 2013 року рішення Камянського районного суду від 27.06.2012 року скасував, в задоволені позовних вимог [PERSON] відмовив. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 і 6 ст. 203 ЦК України. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-99ц13 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України, рішення якого є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, Верховний Суд України зазначає, що оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Враховуючи те, що 14 жовтня 2013 року в момент укладення договору оренди земельної ділянки загальною площею 1,43 га, кадастровий номер 7121883500:02:000:0675 між [PERSON] та ТОВ СП Нібулон, сторонами недодержані вимоги ч. 1 ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину суперечить ЦК України та Закону України Про оренду землі, суд приходить до висновку про його недійсність. Тому, також підлягає скасуванню рішення про державну реєстрацію права оренди, яке було прийняте 21 жовтня 2013 року з індексним номером 7014742 реєстраційною службою Камянського районного управління юстиції. Крім того, про незаконність спірного договору оренди земельної ділянки від 14 жовтня 2013 року свідчить саме по собі його укладення відповідачами під час дії нерозірваного чи невизнаного недійсним у встановленому порядку договору оренди цієї ж земельної ділянки, укладеного раніше з іншим орендарем на строк до 2016 року. Представник ТОВСП Нібулон направив до суду копію договору від 01 лютого 2014 року про дострокове припинення дії договору оренди землі від 14 жовтня 2013 року. Із договору вбачається, що [PERSON] і ТОВСП Нібулон домовилися достроково припинити дію договору оренди землі від 14 жовтня 2013 року. Однак, всупереч Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» представник ТОВСП Нібулон не надав суду доказів про те, що дійсно припинення вказаного вище договору мало місце і була проведена державна реєстрація його припинення, оскільки статтею 2 вищевказаного Закону передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також копія договору належним чином не завірена. З інформаційної довідки від 16 квітня 2015 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна, поданої представником ТОВ «Олімп», а також з копії реєстраційної справи, поданої державною реєстраційною службою Камянського РУЮ на ухвалу суду від 18 червня 2015 року, вбачається, що право оренди згідно договору від 14 жовтня 2013 року, укладеного [PERSON] та ТОВСП «Нібулон», останніми в добровільному порядку не припинялось.

Outcome: approved