Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Сторони уклали шлюб 03.10.2009 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, син [PERSON]., [INFO], який народився до укладення шлюбу та дочка [PERSON]., [INFO], які на даний час проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Причиною розпаду їх сім»ї послужило те, що у них з відповідачем різні погляди на життя, на сімейні відносини та сімейні обов»язки з ведення спільного господарства та виховання дітей, у результаті чого між ними виникали непорозуміння та сварки. Тим більше, відповідач сам вирішив розірвати шлюб, а саме з 2016 року залишив її вагітною з малолітнім сином, та став проживати з іншою сім»єю. З підстав наведених вище збереження сім»ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, тому шлюб існує формально. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Окрім того, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей, відповідач не надає, хоча зобов'язаний цю допомогу надавати, чим ставить її з дітьми у скрутне матеріальне становище. В зв'язку з цим, вона просить стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1676 грн. щомісячно з моменту звернення до суду з даним позовом до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та послалася на обставини викладені в позовній заяві, яку просить задоволити. Миритись позивач не бажає, просить шлюб розірвати. Крім того, діти перебувають на повному її утриманні, а добровільно допомогу на утримання дітей відповідач не надає, тому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Зокрема, позов про розірвання шлюбу визнав. Щодо стягнення аліментів, зазначив, що він не являється батьком дітей, а тому не згідний сплачувати аліменти. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, з'ясувавши, дійсні причини позовної заяви, фактичні взаємини подружжя, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. З свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 03.10.2009р., про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 6, місце реєстрації виконавчий комітет Нижньо-Стинавської сільської ради Стрийського району Львівської області. Згідно з ч.ч.2,4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, при вирішенні спірних правовідносин суд враховує роз'яснення Пленуму Верховного суду України, викладені в п.10 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Дослідивши матеріали справи, встановлено, що розлад у сім'ї є стійким, сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Відтак, сім'я позивачки та відповідачи фактично розпалася та існує тільки формально, при таких обставинах подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам дружини, а тому шлюб слід розірвати. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про народження встановлено, [PERSON]., [INFO]., і її батьками вказані сторони по справі [PERSON] та [PERSON].. Дитина проживає з матір»ю, знаходиться на її повному утриманні, що підтверджується показами позивача та стверджується довідкою Нижньостинавської сільської ради № 129 від 5.03.2018р.. Відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а тому є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів, однак на утримання однієї дитини, а саме [PERSON]. до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 184 ч. 1 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі а також за наявності інших обставин що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі . Згідно ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров»я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та інші обставини що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження [PERSON]., [INFO], його матір»ю вказана позивач [PERSON]., а батьком [PERSON].. Вказана дитина народилась до реєстрації шлюбу між сторонами, та відповідач категорично заперечує, що це його син, а відтак відсутні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO] Враховуючи вищенаведене суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до задоволення частково, зокрема виключно на доньку [PERSON]., а тому з урахуванням матеріального становища відповідача, який працевлаштований, інших утриманців немає, витрачає певні кошти для особистих потреб, з нього слід стягувати в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 950 (дев»ятсот п»ятдесят) гривень щомісячно.

Outcome: partial