Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором. Позовні вимоги мотивувало тим, що 11 березня 2013 року між ПАТ «ОТП банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 2002967594 за яким останньому був наданий кредит в сумі 23600,00 гривень. 24.03.2014 року між ПАТ «ОТП банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір за яким ПАТ «ОТП банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов»язання за кредитним договором № 2002967594 від 11.03.2013 року. За вказаним договором до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП банк» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 11.03.2013 року. У зв'язку з неналежним виконанням умов договору у відповідача за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 11.11.2014 року становить: 22515,10 грн - заборгованість за кредитом; 2334,95 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 6166,42 грн - заборгованість з комісії за розрахункове обслуговування. З огляду на зазначене позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість за кредитним договором № 2002967594 від 11 березня 2013 року та суму судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 310,16 грн. В судове засідання представник позивача - Носач Т.О. не з»явився, надавши заяву в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. З заяви представника позивача також вбачається, що останній не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений, шляхом опублікування оголошення про виклик відповідача в газеті «Урядовий кур»єр» від 23 січня 2015 року (а.с.54-55). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Судом встановлено, що 11 березня 2013 року між ПАТ «ОТП банк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 2002967594. За вказаним договором [PERSON] був наданий кредит на загальну суму 23600,00 грн., на строк 36 місяців, з 11 березня 2013 року по 11 березня 2016 року, зі сплатою 12 % річних(а.с.5-9). Відповідно до п.1.4. кредитного договору, позичальник зобов»язався повністю повернути банку суму отриманого кредиту не пізніше 11 березня 2016 року, шляхом внесення щомісячних платежів в строки та розмірах, які зазначені в Графіку платежів (а.с.10), який є невід»ємною частиною кредитного договору. П.1.4.3 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом сплачуються щомісяця одночасно з погашенням суми отриманого кредиту. За обслуговування кредиту, відповідно до п.1.4.4 кредитного договору, позичальник щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту і процентами, повинен сплачувати комісію, розмір якої зазначений в Графіку платежів. П.3.6 кредитного договору передбачено, що банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за кредитним договором третій особі. 24.03.2014 року між ПАТ «ОТП Банк»(клієнт) та ТОВ «ОТП Факторинг Україна»(фактор) був укладений договір факторингу № 24\\03\\2014 за яким клієнт передав фактору право грошової вимоги, що належить клієнту, в тому числі і за кредитним договором № 2002967594 від 11.03.2013 року, який укладено з [PERSON].(а.с.22-34). Відповідно до ст..1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» були дотримані вимоги ст..1082 ЦК України, а саме [PERSON] письмово був повідомлений про відступлення ПАТ «ОТП банк» права грошової вимоги за кредитним договором № 2002967594 від 11.03.2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (а.с.20-21). З позовної заяви вбачається, що зобв»язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконує, у зв»язку з чим у останнього станом на 11.03.2013 року існує заборгованість в розмірі 31016,47 грн, яка складається з 22515,10 грн - заборгованість за кредитом; 2334,95 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 6166,42 грн - заборгованість з комісії за розрахункове обслуговування та підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.11). Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд,

Outcome: approved