Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Сторони перебували у договірних правовідносинах на підставі Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 12 лютого 2013 року. Відповідно до умов Угоди позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 15 489 гривень 83 копійки строком на 36 місяців у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% на місяць (18.00% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29 лютого 2016 року. Відповідач своє зобов'язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат належним чином не виконав. Станом на 14 квітня 2016 року у [PERSON] утворилася перед Банком заборгованість за кредитом. на загальну суму 35162 гривні 28 копійок, в тому числі: 14722 гривні 74 копійки - заборгованість за кредитом, 7371 гривня 53 копійки - заборгованість по процентах за користування кредитом, 10570 гривень 80 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом, 2497 гривень 21 копійка - штраф, передбачений п. 2.2. Генеральної угоди. Представник позивача подав до суду клопотання, у якому просив провести розгляд справи у їх відсутності, не заперечив проти винесення заочного рішення (а.с. 37). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовну вимогу ПАТ КБ «Приват Банк» визав, суду пояснив у 2008 році він уклав кредитний договір із ЗАТ КБ «ПриватБанк» на суму 7 тисяч гривень. Оскільки він не в повному об'ємі виконував своє зобов'язання за договором, у нього станом на 2013 утворилася заборгованість біля 20 тисяч гривень. 12 лютого 2012 року він підписав Угоду про реструктуризацію боргу, однак і її не зміг виконувати у повному об'ємі. Місяць тому він працевлаштувався і надіється поступово ліквідувати заборгованість. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості із [PERSON] підлягають до повного задоволення, виходячи з наступного: Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено право кожної особи у порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт від 12 лютого 2013 року (а.с. 7), яка була укладена з метою створення вигідних умов для виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № SAMDN56000021673550 від 22 травня 2008 року. Предметом договору є строковий кредит в сумі 15 489 гривень 83 копійки, які відповідач отримав шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом з 01 по 25 число кожного місяця шляхом надання банку коштів у сумі 561 гривні 97 копійок (щомісячний платіж) та здійснити останнє погашення кредиту не пізніше 29 лютого 2016 року. Невід'ємною частиною Договору є Умови і Правила надання банківських послуг (зворот а.с. 6). Відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди та п. 2.1.1.5.5 Умов та Провил надання банківських послуг [PERSON] зобов'язувався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (зворот а.с. 26). Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Пунктом 2.5 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і Правил надання продукту кредитних карт, передбачено, що позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, процентів та винагороди відповідно до Генеральної угоди та Умов і правил (п. 2.1.1.5.6 Умов і правил надання банківських послуг (зворот а.с. 26)). Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З наданими Банком умовами кредитування відповідач погодився про що ствердив своїм підписом у заяві та Генеральній угоді (зворот а.с.6, 7). Розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 4-5) доведено, що відповідач - позичальник [PERSON] своєчасно не надавав Банку грошові кошти для погашення заборгованості, вносив на рахунок Банку суму меншу, ніж передбачено Генеральною угодою як щомісячний платіж, та тривалий час не виконував свої зобов'язання по кредитному договору. Із розрахунку заборгованості слідує, що останнє погашення кредиту позичальник здійснював у листопада 2015 року (а.с. 5). Отже, вимога позивача про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 14 722 гривні 74 копійки (тіло кредиту) підлягає до повного задоволення. Статтею 536 та частиною 1 статті 1054, статтею 1056-1 ЦК України, а також умовами Договору передбачено, що за користування чужими грошовими коштами позичальник має сплачувати відсотки. За користування кредитом Банк нараховує позичальнику відсотки у розмірах, передбачених «Тарифами Банку» із розрахунку 360 календарних днів у році, що передбачено п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою (зворот а.с. 29). Пунктом 2.1 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт від 12 лютого 2013 року (а.с. 7) встановлений розмір відсотків за користування кредитом 1,5 % у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 4-5) доведено, що [PERSON] з моменту укладення Угоди і до моменту звернення банку в суд із цим позовом допустив заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 7371 гривня 53 копійки. У п. 2.1.1.5.5 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено зобов'язання Позичальника погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (зворот а.с. 26). Станом на 14 квітня 2016 року у [PERSON] утворилася заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 10570 гривень 80 копійок (а.с. 5). Пунктом 2.2. Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і Правил надання продукту кредитних карт, передбачено, що відповідно до ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у Генеральній угоді, Умовах і правилах, більше ніж на 31 день, по зобов'язаннях строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, рахується простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у сумі 2497 гривень 21 копійку (розмір штрафних санкцій, списаних [PERSON] за кредитним договором № SAMDN56000021673550 від 22 травня 2008 року (абзац перший Генеральної угоди)). Представник позивача у позовній заяві просить стягнути із [PERSON] штраф, передбачений п. 2.2. Генеральної угоди, в розмірі 2497 гривень 21 копійку. Суд вважає цю вимогу такою, що підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] добровільно погодився на укладення Генеральної угоди з метою списання штрафних санкцій за попереднім договором кредиту № SAMDN56000021673550 від 22 травня 2008 року, періодично здійснював погашення кредиту, а отже, не вважав запропоновані Банком умови Генеральної угоди несправедливими. За таких обставин, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороди банку, а тому грошова вимога позивача до [PERSON] є обґрунтованою та такою що відповідає вимогам закону. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за його порушення. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань за договором, не погашає заборгованість, яка виникла, чим порушує зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 1378 гривень судового збору (а.с. 1). Отже, з відповідача на користь позивача належить до стягнення 1378 гривень.

Outcome: approved