Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») звернулося до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28.08.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем був укладений кредитний договір № 11204855000. Для забезпечення виконання зобов`язань за цим договором 28.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений іпотечний договір № 62098, предметом якого є житлова квартира, яка належить на праві власності відповідачу та розташована за адресою: [ADDRESS] . Ринкова вартість предмету іпотеки становить 180000 грн. Іпотекодержателем цієї квартири є ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує. 21.09.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір відступлення права вимоги №27, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором від 28.08.2008 року № 11204855000, перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». У відповідача існує заборгованість за кредитним договором від 28.08.2008 року № 11204855000 в розмірі 207 063,35 грн., яка складається з основного боргу за кредитом в сумі 115 591,66 грн., нарахованих відсотків 12 221,44 грн., 3% річних, нарахованих на суму боргу в розмірі 7 561,00 грн., інфляційного збільшення, нарахованого на суму боргу в сумі 71 689,25 грн. Позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28.08.2008 року №112048550000 в розмірі 207 063,35 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - житлову квартиру загальною площею 56,0 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом надання ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, встановленою за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, вирішити питання про судові витрати. Представник позивача Правник О.П. в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи до суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись на незаконність позовних вимог. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. В силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків ( ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частиною 1 ст. 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. В судовому засіданні встановлено, що 28.08.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 112048550000 (далі - кредитний договір). Сума кредиту складає 171 000,00 гривень. Розділом 2 «Умови забезпечення кредиту» кредитного договору встановлено, що виконання позичальника за цим договором забезпечується заставою нерухомості, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.1.1, 1.2 договору іпотеки [PERSON] передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість якої становить 180 000,00 грн. Пунктом 4.1.1. договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого іншого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Пунктом 5.2. договору іпотеки встановлено, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: 5.2.1. передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; 5.2.2. отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». 21.09.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір факторингу №27, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором від 28.08.2007 року № 112048550000, перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Згідно з п. 4.1. договору відступлення права вимоги від 21.09.2015 року №27 право власності на права вимоги, які відступаються за цим договором, вважаються таким, що перейшло від клієнта фактору вдень підписання Акту приймання-передачі права вимоги (додаток №1,2), за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених п.3.1.1. цього договору. Право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимог у фактора настає після виконання фактором зобов`язань, передбачених п.3.1.1. цього договору. Акт приймання-передачі права вимоги, підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками, у формі, викладеній в додатку 1.2. цього договору, є доказом передачі прав вимоги. До позовної заяви позивачем було додано реєстр боржників до договору факторингу від 21.09.2015 року №27, підписаного директором ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» Правником О .П. , в якому зазначено, що клієнт (ПАТ «УкрСиббанк») передав, а фактор ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» прийняв на умовах визначених договором права вимоги за кредитним договором № 112048550000. 21.09.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір відступлення права вимоги №2, за договорами іпотеки до договору факторингу від 21.09.2015 року №27, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло усі права вимоги за договорами забезпечення, перелік яких наведено у розділі 4 цього договору. Пунктом 4.1. договору відступлення права вимоги від 21.09.2015 року №2 встановлено, що перелік договорів забезпечення, укладених між АТ «УкрСиббанк» та боржниками складається згідно форми, вказаної в додатку №1 до цього договору та оформлюється реєстром, який є невід`ємною частиною даного договору. Згідно з копією реєстру ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права вимоги за договором іпотеки від 28.08.2007 року № 62098, предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 28.08.2007 року № 112048550000 та договором іпотеки від 28.08.2007 року № 62098, які були між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] .. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Як вже відзначалось судом, до позовної заяви позивачем не було додано належним чином завіреної копії договору кредиту від 28.08.2007 року № 112048550000, відповідно до якого відповідач отримав кредит, хоча зазначений документ передавався ПАТ «УкрСиббанк» позивачу під час укладання договору факторингу від 21.09.2015 року №27, про що зазначено в р.1 цього договору. Відсутність належним чином завіреної копії договору кредиту від 28.08.2007 року № 112048550000 позбавляє суд можливості перевірити, яку суму кредиту отримав [PERSON] , на який строк та на яких умовах, що встановлені цим кредитним договором. Суду для огляду ні оригінал договору кредиту від 28.08.2007 року № 112048550000, ні його належним чином завірена копія надані не були. Проте суд позбавлений можливості перевірити, чи дійсно відповідач має невиконані зобов`язання саме в зазначеному розмірі, оскільки суду не був наданий кредитний договір від 28.08.2007 року № 112048550000, який є належними доказами, з якого можна було б встановити, в якому розмірі відповідач отримав кредит, в якому розмірі і в які строки він повинен був сплачувати відсотки за користування кредитом, за який період була нарахована заборгованість за відсотками за користування кредитом, за яких умов позивач має право вимагати дострокового відшкодування основного боргу, закінчення строку дії кредитного договору тощо. Відповідно до абз. 2 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частинами 1, 2 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» визначено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Зазначені відомості про виконання приписів ст. 24 Закону України «Про іпотеку» суду не надані. Частинами 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Разом із тим, закон визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі правила для здійснення реалізації предмета іпотеки за рішенням суду, зокрема в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Зокрема, за змістом частини п`ятої статті 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені. Крім того, положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Проте суд враховує, що сторони у р. 5. договору іпотеки встановили застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, зазначивши в п.п. 5.2.2., що отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Таким чином, процедура продажу предмета іпотеки, передбачена ст.38 Закону України «Про іпотеку», може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому порядку і у позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Проте звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку», є неналежним способом захисту. Враховуючи, зміст п.п.5.2.2. договору іпотеки та позовні вимоги, в яких позивач просить про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку», суд вважає, що заявлена вимога є неналежним способом захисту. При цьому суд враховує правові висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 року під час розгляду справи №310/11024/15-ц за подібними правовідносинами. Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні, в сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що позивач, застосувавши неналежний спосіб захисту права, крім того, не в повній мірі надав суду докази на підтвердження заявлених позовних вимог, не всі доводи, зазначені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, що в такому випадку має наслідком залишення позовних вимог без задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки в задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі.

Outcome: dismissed