overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.11.2011 року, який зареєстрований в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Красноградського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 172. Сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку Кіру, [INFO], які проживають та будуть проживати з відповідачкою. Спору щодо поділу майна сторони не мають. В позовній заяві позивач просить суд розірвати шлюб тому, що подальше спільне життя суперечить їхнім інтересам. Вважає, що сімя повністю розпалася, примирення між ними не можливе. Позивач в судове засідання не зявився, від нього 10.10.2018 року до суду надійшла письмова заява в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обємі. Відповідачка в судове засідання не зявилась, від неї 10.10.2018 року до суду надійшла письмова заява в якій позовні вимоги визнає та просить розглянути справу за її відсутності. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Як слідує з матеріалів справи, подальше спільне життя суперечить їх інтересам, розірвання шлюбу не суперечить їх інтересам, а примирення між ними не можливе. В матеріалах справи в підтвердження позову є свідоцтво про шлюбу ( а.с.6), копія свідоцтва про народження дітей ( а.с.7-8). Суперечки щодо розділу майна та місця проживання дітей сторони не мають. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Таким чином, є всі підстави, для задоволення позовних вимог позивача, оскільки будь-яких заперечень щодо розірвання шлюбу відповідач не надав. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 1980 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивачка, посилаючись на те, що у них з відповідачем різні погляди на подружнє життя і вони втратили почуття один до одного, звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу. Сторони в судове засідання не зявилися, надавши заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Позивачка позовні вимоги підтримала, відповідач їх визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають з грудня 1997 року, згоди щодо подальшого спільного проживання не дійшли, миритися та відновлювати подружні стосунки не бажають, а тому суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сімї стало неможливим. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2005 року. Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. За час спільного проживання у сторін є син [PERSON] [INFO]. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що шлюб з відповідачем не склався з тієї причини, що сторони тривалий час не проживають як одна сім'я. Основна причина розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між сторонами взаєморозуміння і довіри. Переконала що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме інтересам позивача, які мають істотне значення. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте подала заяву до суду про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України, проти чого позивач не заперечила. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім'єю. Протягом тривалого часу подружжя фактичних шлюбних відносин не підтримують, спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім'ї. Сторони стали чужими один одному. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що спільне життя подружжя та збереження шлюбу стали неможливими й суперечили б інтересам подружжя, а тому формально існуючий шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2011 року, від якого мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] у позові просила шлюб з відповідачем [PERSON] розірвати та стягнути з нього аліменти на дітей у розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред»явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, мотивуючи тим, що під час перебування у шлюбі їх подружні відносини не склалися через різні склади характерів та поглядів на спільне життя, у зв»язку з чим шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство вони не ведуть і тривалий час проживають окремо. Діти знаходяться на її утриманні, так як відповідач матеріальної допомоги не надає, хоч зобов»язаний утримувати дітей до повноліття і має таку можливість, так як іншим особам аліменти не платить і утриманців не має. Спору про місце проживання дітей та майнового немає. Від позивача [PERSON] надійшла заява, в якій вона позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримала, а від позовних вимог у частині стягнення аліментів відмовилась, мотивуючи тим, що питання утримання дітей буде вирішуватися нею та відповідачем поза межами судового засідання, а також зазначила, що наслідки закриття провадження у справі в разі відмови від позову, передбачені ч.2 ст.206 ЦПК України, їй зрозумілі. Ухвалою суду від 26 лютого 2014 року прийнято відмову позивача [PERSON] від позову в частині стягнення аліментів на дітей і провадження у справі в даній частині закрито. Позовні вимоги в частині розірвання шлюбу позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала та пояснила, що з відповідачем у них виникають сварки з приводу будь-яких питань, що призвело до припинення у жовтні 2013 року сімейно-шлюбних стосунків, тому вона бажає шлюб розірвати. Діти після розірвання шлюбу залишаться з нею, питання їх утримання буде вирішено в позасудовому порядку, майнового спору немає. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та пояснив, що дійсно сімейно-шлюбні стосунки між ним та позивачкою припинені в жовтні 2013 року, що питання утримання дітей та питання майнового характеру будуть вирішуватися в позасудовому порядку, та що він не погоджується лише з зазначеним позивачкою, що діти проживають з нею, оскільки він також опікується ними і вони в даний час також знаходяться в нього. Дослідивши письмові докази, приймаючи до уваги письмове визнання відповідачем позову, що відповідно до ст.174 ЦПК України є однією з підстав для його задоволення, суд приходить до висновку про необхідність позовні вимоги задовольнити, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу за встановлених обставин, коли сторони не бажають зберегти сім»ю, суперечитиме як інтересам сторін, так і їх малолітніх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн.60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2012 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Позивач звернувся з позовом у суд про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою, покликаючись, що вперше вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 29.05.2004 р., який на підставі рішення Залізничного районного суду м.Львова був розірваний 23.12.2011р. Вдруге вони зареєстрували шлюб 08.09.2012р., однак спільне життя у них не склалось, так як між ними немає взаєморозуміння, відповідачка вела незалежний спосіб життя, проводила багато часу поза домом, порушувала подружню вірність, через що постійно виникали сварки та суперечності, чому вони розійшлися і з жовтня 2017 року проживають окремо та не підтримують сімейних відносин, переконаний, що їх сім'я розпалася і примирення між ними неможливе. В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви такого та зазначив, що подружнє життя з відповідачкою не склалося, відповідачка порушувала подружню вірність, через що виникали сварки і суперечності та що з жовтня 2017 року вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин, він втратив до відповідачки хороші почуття і примирення між ними неможливе, а тому просить шлюб розірвати. Відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечила та зазначила, що подружнє життя з позивачем не склалося, з жовтня 2017 року вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин та що вона втратила до відповідача хороші почуття і примирення між ними неможливе, переконана, що їх сім»я розпалася остаточно. Просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки між ними тривалий час немає взаєморозуміння, виникали сварки і суперечності, з жовтня 2017 року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, що свідчить про стійкість і тривалість конфлікту між ними. Суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони вже тривалий час проживають окремо і не підтримують сімейних відносин, втратили один до одного хороші почуття і помиритись не бажають, а тому такий щлюб слід розірвати. На утриманні сторін залишається неповнолітня дитина. На підставі ст.ст.12, 89, 264,265 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2012 року і мають спільного малолітнього сина. Вважаючи, що шлюб існує формально, позивач з позовом про розірвання шлюбу 21 квітня 2017 року звернулася до суду. Позивач у судовому засіданні позовну вимогу підтримала та суду пояснила, що впродовж шлюбу сімейне життя поступово погіршувалося, а тепер у неї залишилися дружні стосунки з чоловіком, а подальшого життя з ним в одній сімї вона не бачить. Заперечує можливість примирення, оскільки виважила своє рішення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав і пояснив: Через велику різницю у віці він з дружиною мають різні погляди на подружнє життя, різні інтереси, а тому з цієї причини часто виникають непорозуміння, сварки і скандали. Вважає, що примиритися аж до відновлення подружніх стосунків вони не зможуть, оскільки уже раніше припиняли і відновлювали стосунки, знову їх припиняли, а тепер зрозуміли, що цей шлюб вичерпав себе для них. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Так, свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 4) стверджується, що сторони 08 вересня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а свідоцтвом про народження доводиться, що вони мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам, виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві та судовому засіданні обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач визнав таку вимогу. Враховуючи, що сторони не бажають примирення чи збереження шлюбу, з 19 квітня ц.р. проживають окремо, категоричні у своєму рішенні, суд не вбачає підстав для надання їм строку на примирення, оскільки вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб (а.с. 4), позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище Штифлюк змінила на прізвище чоловіка [PERSON]. У п. 2 позовної заяви і в судовому засіданні позивач просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2012 року. У шлюбі дітей не мають. Вважаючи, що шлюб зберігати є недоцільним, позивач з позовом про розірвання шлюбу звернулася до суду. У судове засідання позивач не з'явилася, просила у зв'язку із негативними стосунками з відповідачем та її реакцією на його присутність, на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, слухати справу у її відсутності (позовна заява а.с. 2). Із тексту позовної заяви слідує, що сторони 08 вересня 2012 року зареєстрували шлюб. Подружнє життя не склалось через, несумісність характерів та різні погляди на життя, в результаті чого між сторонами постійно виникали непорозуміння і суперечки. За час перебування у шлюбі позивач набула хронічних захворювань, пов'язаних із нервовими потрясіннями. З квітня 2014 року вони проживають окремо, не піклуються один про одного та не цікавляться особистим життям. Вважає, що подальше зберігання шлюбу є недоцільним і неможливим, просить розірвати шлюб без надання строку на примирення. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав та не заперечив, щоб шлюб між ними було розірвано. Відповідач ствердив, що з квітня 2014 року проживає окремо від позивача, оскільки мав різні з нею погляди на життя, через що постійно виникали сварки і непорозуміння. Одночасно відповідач зазначив, що хронічні нервові захворювання позивач мала ще до укладення шлюбу з ним. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Так, свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 4) стверджується, що сторони з 08 вересня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач у позовній заяві обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач визнав її та не заперечив проти розірвання шлюбу. Підтримання та визнання позову сторонами, на думку суду, свідчить про байдужість подружжя до існування їх шлюбу. З огляду на це, суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення, оскільки вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб (а.с. 4), позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка [PERSON]. У позовній заяві позивач просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2015 року і мають спільну малолітню дочку. Вважаючи, що фактично шлюб існує формально і не бажаючи підтримувати подружні стосунки, позивач з позовом про розірвання шлюбу 16 березня 2018 року звернулась до суду. Ухвалою суду від 13 квітня 2018 року (а.с. 16) справу призначено до розгляду у підготовче засідання. Сторони в підготовче засідання не зявилися, подавши через канцелярію суду заяви (а.с. 18, 19) про його проведення за їх відсутності та про, відповідно, підтримання та визнання позовних вимог. Такі заяви відповідають вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, а тому судом ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін. Враховуючи обставину, що відповідач визнає позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд ухвалив за можливе на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Із свідоцтва про шлюб (а.с. 6) слідує, що сторони з 08 вересня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а свідоцтвом про народження (а.с. 8) доводиться, що вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач визнав позов і ствердив факт припинення подружніх стосунків. Враховуючи підставу для припинення шлюбу, суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. У пункті 2 позовної вимоги позивач просить відновити їй дошлюбне прізвище. Така вимога відповідає положенням ст. 113 СК України, а тому підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 грудня 1993 року і мають трьох спільних дітей, в тому числі неповнолітню [PERSON], [INFO]. Вважаючи, що фактично шлюб існує формально і не бажаючи підтримувати подружні стосунки, позивач з позовом про розірвання шлюбу звернулася до суду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що 08 грудня 1993 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у виконкомі Конищівської сільської ради. У шлюбі у них народилось троє доньок Аліна, Ірина та [PERSON]. Подружнє життя на протязі 20 років складалось дуже важко, вона фактично сама виховала та виростила дітей, в даний час із нею проживає дві молодших доньки, а старша уже має двох своїх дітей, вона також здійснює догляд за психічно хворою мамою, в той час як відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє дома сварки, негативно відноситься до хворої матері та виганяє її з власного дому. Зважаючи на вищевикладене вона вважає, що подальше зберігання сімї є недоцільним та просить розірвати шлюб. Її рішення є виваженим і перевіреним: вона раніше уже зверталася із аналогічним позовом, однак повірила, пробачила чоловіку, хоча він сам не протримався і двох тижнів. Ні за яких обставин не примириться з чоловіком цього разу. Відповідач позов визнав, але в судових дебатах заявив, що хоче зберегти сім'ю. На запитання головуючої відповідач не зміг пояснити свою поведінку в шлюбі, а також не зміг довести бажання примиритися і зберегти сім'ю. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Так, свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 5) стверджується, що сторони із 08 грудня 1993 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а свідоцтвом про народження, - що мають (а.с.6,7) спільну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач не навів вагомих аргументів проти розірвання шлюбу. Суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення, оскільки вважає рішення позивача виваженим і перевіреним, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб (а.с. 5), позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка [PERSON]. У позовній заяві та судовому засіданні позивач просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 грудня 2007 року, який зареєстрований Червоногвардійським відділом РАЦС Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 366. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO]. Спору щодо поділу майна та визначення місця проживання дитини на даний час не має. Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказуючи, що спільне життя з відповідачем не склалося, вони втратили почуття поваги та любові один до одного і спільно не можуть проживати. Зараз не проживають разом як подружжя, шлюб існує лише формально. Вважає, що примирення між ними неможливе, просить розірвати шлюб. У судове засідання позивачка не з'явилась, але направила суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час місце судового засідання відповідач повідомлявся неодноразово належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Приймаючи до уваги, що позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки сторони не проживають як подружжя, шлюб існує формально, на примирення категорично не згідні. Згідно ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, наявність реєстрації шлюбу між сторонами без його фактичного збереження суперечить їх інтересам, відтак шлюб потрібно розірвати. Після розірвання шлюбу позивачці залишити шлюбне прізвище. Виходячи з викладеного та

Outcome: approved