Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

сторони в шлюбі з 07.05.1992р., мають доньку [PERSON], [INFO] [PERSON] 27.09.2016р. звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, вони сварились та конфліктували, тому з січня 20164. сімє'ю не проживають, просила розірвати шлюб. В суді позивачка позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, пояснила, що з січня 2014р. сім'єю з відповідачем не проживають, подружніх стосунків не підтримують, вона втратила до нього добрі почуття, примирення між ними неможливе, настоює на розірванні шлюбу. Від стягнення судових витрат із відповідача відмовилась. Відповідач до суду не з'явився, через свідка [PERSON] подав заяву від 21.09.2016р. (а.с.20) у якій позов визнав, просить про розірвання шлюбу. Заслухавши позивачку, свідка, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. З пояснень позивачки, долученого до справи свідоцтва про шлюб і копії свідоцтва про народження (а.с. 3, 5) видно, що сторони в шлюбі з 07.05.1992р., мають доньку [PERSON], [INFO] Сторони, що також видно із їх пояснень в суді, з січня 2014р. спільно не проживають, не підтримують подружніх стосунків через непорозуміння та сварки. Означена обставина підтверджується також показами в суді свідка [PERSON] Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка настоює на розірванні шлюбу мотивуючи небажанням поновлювати сімейні стосунки з відповідачем і проживати однією сім'єю. Відповідач, як убачається із змісту поданої ним заяви від 21.09.2016р. (а.с.20), теж просить про розірвання шлюбу. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов.

Outcome: approved