Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи: 08 жовтня 2019 року до суду звернулась [PERSON] і просить встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] за адресою: [ADDRESS] та встановити факт, що місцем відкриття спадщини після смерті останньої є вищевказана адреса. Встановлення цих фактів має для неї юридичне значення, так як дозволить реалізувати право на оформлення спадщини. При зверненні до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав їй було роз`яснено, що через відсутність документів, що підтверджують факт прийняття заявницею спадщини (вона проживала разом з спадкодавицею без реєстрації) їй необхідно звертатись до суду. Чинним законодавством не встановлено позасудового порядку встановлення вказаного факту, тому вона змушена звернутися до суду з цією заявою. У судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву підтримала і просила задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 08 жовтня 2019 року постановлено ухвалу про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, призначено розгляд справи на 09 год. 40 хв. 31 жовтня 2019 року. Копію ухвали про відкриття провадження та призначення справи до судового розгляду надіслано учасникам справи (а.с.24). Від селищного голови Недригайлівської селищної ради надійшло до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника селищної ради, проти заявлених [PERSON] заперечень не було. Крім того, в клопотання селищний голова зазначив про те, що 30.12.2016 відбулося засідання 1 сесії 8 скликання Недригайлівської селищної ради, на якій прийнято рішення про реорганізацію: Хоружівської, Іваницької, Кулішівської, Гринівської та Маршалівської сільських рад. Відповідно до ч.3 ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» Недригайлівська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень. До клопотання додано лист в.о. старости с. Маршали, в якому вказано про визнання вимог [PERSON] (а.с.35-36). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] народилась [INFO] с. Маршали Сумської області, її батьками були: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.9). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] 12 лютого 1977 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після чого дружина змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.8). Заявниця [PERSON] народилась [INFO] в м. Ромни Сумської області, її батьки: [PERSON] , [PERSON] ( а.с.8). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30 січня 2012 року (а.с.7). З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.06.2012 року вбачається, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.6). За життя 20 квітня 2012 року [PERSON] залишила заповіт, яким все своє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла заявниці, [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчено секретарем Плавинищенської сільської ради Роменського району Сумської області 20.04.2012 року та зареєстровано в реєстрі за № 34 (а.с.10). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається з земельних ділянок, площею 4,48 га та 0,20 га, розташованих на території Маршалівської сільської ради, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії РЗ №742536 від 29 серпня 2002 року та Державним актом на право приватної власності на землю серії РЗ №742268 від 29 серпня 2002 року (а.с.11,12). Згідно свідоцтво про право власності на житло від 20 січня 2000 року, яке було видане органом приватизації виконкому міської ради квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , по ј частині кожному (а.с.13). Згідно довідки управління адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області № 04-20/3500 від 27.09.2018 [PERSON] на момент смерті ( [INFO] ) була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В зазначеному помешканні на момент смерті разом з померлою був зареєстрований [PERSON] (а.с.14). З довідки КП «Житло-Експлуатація» №259 від 21.09.2018 року вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] до дня смерті постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . В зазначеній квартирі з померлою на час смерті проживав її зять [PERSON] та онука [PERSON] , яка проживала за вищезазначеною адресою, але не була зареєстрована, що вбачається (а.с.15). Згідно паспорту [PERSON] , серії [NUMBER] , заявниця з 14 листопада 2000 року по 29.08.2001 року була зареєстрована по [ADDRESS] , з 25.09.2001 року по 17.09.2007 року - в [ADDRESS] , 09.01.2013 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Тобто у період з 17.09.2007 року по 09.01.2013 року ніде не була зареєстрована (а.с.16-19). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), індексний номер 57917447 від 15.10.2019 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с.33). Заявниця є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті бабусі, але не може реалізувати свої спадкові права належним чином, оскільки на момент смерті [PERSON] не була зареєстрована з нею за однією адресою, хоча і проживала разом зі спадкодавицею. Указане, окрім досліджених матеріалів справи, в судовому засіданні підтвердили і свідки. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що є кумою матері заявниці. [PERSON] проживає у [ADDRESS] . Вона часто бувала у в гостях у домі заявниці. З ними жила ще й бабуся, [PERSON] , яка останні п`ять років свого життя хворіла. Померла вона [INFO] за зазначеною адресою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що мати заявниці була її кумою. Заявниця проживає по [ADDRESS] , з нею жила і її бабуся [PERSON] , яку забрали з села і доглядали за нею. Померла баба у червні 2012 року за зазначеною адресою. З проаналізованих обставин, судом встановлено, що їм відповідають правовідносини щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. При розгляді даної заяви судом застосовані норми права: Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Частиною 7 ст.19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.2 ст.293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що респондується з відповідною позицією Верховного Суду України, викладеною у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, а встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1221ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо про\-тягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про су\-дову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спад\-коємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» 11 грудня 2003 року, громадянам України гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалі\-зації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами Укра\-їни, або підставою для їх обмеження. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1); жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 3). У ч. 7 ст. 294 ЦПК України оговорено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Мотиви суду З досліджених вище письмових матеріалів справи вбачається, що відсутність реєстрації місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заважає [PERSON] реалізувати свій законний інтерес, спрямований на оформлення своїх спадковим прав, що являється підставою для задоволення даної заяви. Крім того, на підставі пояснень свідків та досліджених документів, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд вважає встановленою обставину, що [PERSON] , яка померла [INFO] постійно проживала разом з заявницею на час відкриття спадщини після її смерті за адресою: [ADDRESS] і вказана адреса є місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст. ст. 5, 12, 13, 19, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України. Суд

Outcome: approved