Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, вимоги якої уточнило 10 липня 2018 року, де просить стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість по кредитному договору №0315/0108/71-008 від 30 січня 2008 року, розмір якої станом на 01 березня 2018 року становить 720411,10 грн., що складається із заборгованість за кредитом 299524,83 грн., за відсотками 270863,12 грн., пеня 150033,15 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 січня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №0315/0108/71-008, за умовами якого банк зобовязувався надати позичальнику кредит у сумі 12000 доларів США, а останній в свою чергу зобовязувався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Банк свої зобовязання за договором виконав, надавши позичальнику кредит в сумі 12000 доларів США. Разом з тим [PERSON], в порушення умов договору, свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість. Крім того, позивач вказує на те, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, за умовами якого ПАТ «Сведбанк» відступ право вимоги по кредитним договорам ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Одночасно, 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за умовами якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступ право вимоги по кредитним договорам ТОВ «Кредитні ініціативи». Внаслідок укладення вказаних договорів факторингу ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора, в тому числі, за Кредитним договором №0315/0108/71-008 від 30 січня 2008 року. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути із відповідача зазначену в позові суму заборгованості на свою користь. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі з зазначених в позові підстав. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], визнаючи позов частково, заперечували у його задоволенні в повному обсязі з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву від 14 серпня 2018 року. Так, у своєму відзиві на позовну заяву відповідач не заперечував факт укладення між ним та ВАТ «Сведбанк» кредитного договору №0315/0108/71-008 від 30 січня 2008 року та отримання кредиту у розмірі 12000 доларів США строком до 29 січня 2023 року. При цьому, зазначив, що з часу отримання вказаної суми, він здійснював погашення заборгованості по кредиту згідно встановленого банком графіку, на підтвердження чого додав копії квитанції: №F22_651-67 від 18 лютого 2008 року на суму 40,40 грн. (8,00 доларів США), №F22_651-68 від 18 лютого 2008 року на суму 969,60 грн. (192,00 долари США), №F22_649-19 від 16 липня 2008 року на суму 551,77 грн. (114,00 доларів США), №F22_649-20 від 16 липня 2008 року на суму 416,25 грн. (86,00 доларів США), №F22_705-41 від 20 жовтня 2008 року на суму 555,87 грн. (112,00 доларів США), №F22_705-42 від 20 жовтня 2008 року на суму 332,53 грн. (67,00 доларів США), №F13_665-25 від 25 травня 2010 року на суму 13473,35 грн. (1700,00 доларів США), №F13_665-12 від 24 червня 2010 року на суму 1581,96 грн. (200,00 доларів США), №F13_649-32 від 23 липня 2010 року на суму 1579,40 грн. (200,00 доларів США), №F13_655-12 від 23 вересня 2010 року на суму 2375,76 грн. (300,00 доларів США), №F13_649-29 від 22 жовтня 2010 року на суму 1582,32 грн. (200,00 доларів США) (том 1 а.с. 112-122, 233-250). Одночасно вказав, що 17 жовтня 2017 року було відкрито виконавче провадження згідно виконавчого напису за №6928, виданого 22 червня 2015 року Київським нотаріальним округом про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 370543,50 грн., а саме звернено стягнення на майно домоволодіння з господарськими побудовами під номером 24 по провулку Межевий в місті Жовті Води Дніпропетровської області, яке було надано в іпотеку згідно іпотечного договору №0315/0108/71-008-Z-1. Такимч чином ТОВ «Кредитні ініціативи», як іпотекодержатель, скористався правом звернення стягнення на предмет іпотеки для покриття боргу відповідача, а тому, на думку відповідача, вимога про стягнення боргу непокритого іпотечним майном повинна заявлятися лише після фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки Також наголошував на тому, що несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Крім того відповідач, ставлячи під сумнів розрахунки позивача, в судовому засіданні надав власний розрахунок по кредитному договору №0315/0108/71-008 від 30 січня 2008 року. У даному розрахунку відповідач зазначає, що тіло отриманого ним кредиту складає 12000 доларів США, що за курсом НБУ на момент отримання кредиту (5,05 грн. за 1 долар США) становить 60600,00 грн. Враховуючи те, що згідно наданих копій квитанцій ним сплачено заборгованість на загальну суму 22745,47 грн., відповідач вважає, що його заборгованість за кредитним договором має складати 37854,53 грн. (60600,00 грн. 22745,47 грн.). Суд, вислухавши пояснення сторін, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню у повному обсязі за таких підстав. Судом встановлено, що 30 січня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №0315/0108/71-008 (далі Кредитний договір) (том 1 а.с. 6-9). 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, за умовами якого ПАТ «Сведбанк» відступ право вимоги по кредитним договорам ТОВ «ФК «Вектор Плюс» /том 1 а.с. 20-26/. Одночасно, 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за умовами якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступ право вимоги по кредитним договорам ТОВ «Кредитні ініціативи» (том 1 а.с. 27-40). Внаслідок укладення вказаних договорів факторингу ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора, в тому числі, за Кредитним договором №0315/0108/71-008 від 30 січня 2008 року. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, банк зобовязується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 12000 доларів США, на строк з 30 січня 2008 року по 29 січня 2023 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Згідно із п 3.1. Кредитного договору, позичальник зобовязується здійснювати погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок №22331044990201 щомісяця, через касу банку згідно Додатку 1, що є невідємною частиною цього договору, якщо інше не передбачене цим договором. Пунктом 3.3. Кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником через касу Банку на рахунок нарахованих відсотків №22386044990201 щомісяця в період з «01» по «20» число включно, за попередній календарний місяць; проценти, нараховані за останній календарний місяць фактичного користування кредитом сплачуються позичальником одночасно з погашенням кредиту. Позикодавець своє зобовязання в частинні надання позичальнику кредиту у розмірі 12000 доларів США виконав у повному обсязі, що підтвердив у судовому засіданні також відповідач [PERSON] Однак відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує у зв'язку з чим утворилась заборгованість розмір якої станом на 01 березня 2018 року становить 720411,10 грн., що складається із заборгованість за кредитом 299524,83 грн., за відсотками 270863,12 грн., пеня 150033,15 грн. 08 вересня 2014 року позивач надсилав на адресу відповідача вимогу про досудове врегулювання спору, що підтверджується наданими суду доказами ( том 1 а.с. 14-19). Проте відповідач не відреагував на дану вимогу, а тому позивач у місячний строк звернувсь із позовом до суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. За змістом ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, прострочена заборгованість [PERSON] за кредитним договором №0315/0108/71-008 від 30 січня 2008 року, станом на 01 березня 2018 року (том 1 а.с. 217-219), складається з: -заборгованості за кредитом 11174,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 299524,83 грн.; -заборгованості по відсоткам 10104,38 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 270863,12 грн.; -заборгованості по за останні 12 місяців 5597,10 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 150033,15 грн. Крім того, згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що сума погашень за кредитним зобовязанням становить 826,00 долари США за кредитом та 3545,82 долари США по відсоткам. Надані відповідачем копії квитанцій жодним чином не спростовують наведені суми. Будь яких доказів, які б вказували на те, що відповідачем вчинялось погашення заборгованості на інші суми суду не надано. За викладених обставин, суд погоджується із вказаним розрахунком заборгованості, зробленим позивачем, та вважає, що він відповідає вимогам закону і умовам кредитного договору. \~ \~ \~ \~Разом з тим, суд звертає увагу на неправильність розрахунку наданого відповідачем, зробленого із урахування курсу НБУ який мав місце станом на день отримання кредиту. Згідно роз'яснень, даних у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Так як позичальником було отримано кредит в іноземні валюті суму заборгованості яку необхідно стягнути слід розраховувати із суми заборгованості в іноземній валюті у гривнях за курсом НБУ на день ухвалення рішення, тобто на 26 листопада 2018 року. Оскільки офіційний кус валют встановлений НБУ станом на 26 листопада 2018 року становить 27,80 гривні за 1 долар США, що є дещо більшим за заявлений позивачем курс заборгованості в іноземній валюті 26,81 гривні за 1 долар США, у даному випадку суд вважає за необхідне розглядати позов не виходячи за межі позовних вимог на заявлену позивачем суму заборгованості. Крім того, суд вважає безпідставними твердження відповідача щодо відсутності правових підстав у позивача звертатись до суду з даними позовними у звязку із наявністю виконавчого напису нотаріуса. Як зазначено у п. 17 Постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору. Із наданих сторонами письмових доказів, судом не встановлено виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також суду не надано будь-яких доказів щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить відповідачу, шляхом виконання відповідного судового рішення. За викладених обставин, суд не вбачає будь-яких правових перешкод для звернення позивача до суду із вимогою щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, є необґрунтованими та безпідставними твердження відповідача у відзиві на позовну заяву щодо необхідності застосування позовної давності за позовними вимогами. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно п.\~10.11Кредитного договору, сторони домовилися, що строк позовної давності за будь-якими вимогами банку, що випливають з цього договору встановлюється тривалістю у десять років. Таким чином, на час звернення позивача із позовом до суду строк позовної давності, встановлений умовами кредитного договору, за вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитом та процентами не сплив. При цьому, як зазначено в п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦПК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За викладених обставин, суд також не вбачає пропуску зазначено строку за вимогами позивача про стягнення заборгованості за пенею у розмірі 150033,15 грн., яка заявлена в межах визначеного строку під час уточнення позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Разом з тим, слід звернути увагу на те, що заявлені позивачем суми заборгованості за кредитом, відсотками та пенею загалом складають 720421,10 грн. (299524,83 грн. + 270863,12 грн. + 150033,15 грн.), а тому задовольняючи позовні вимоги на суму 720411,10 грн., суд виходив із неможливості виходу за межі позовних вимог. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений останнім при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 9226,41 грн. На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і

Outcome: approved