Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернувся до Суворовського районного суду міста Одеси з позовом до ТОВ «Постман», [PERSON] про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків за договором фінансового лізингу №00006706 від 15.02.2013 року в розмірі 113 261 гривень 78 копійок. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 07 листопада 2016 р. провадження у справі в частині позовних вимог пред'явлених до ТОВ «Постман» закрито, відповідно до ст.ст. 205, 206 ЦПК України (а.с.154). Представник позивача позовні вимоги обґрунтовує тим, що, ТОВ «Порше Лізинг Україна» уклало з ТОВ «Постман» договір про фінансовий лізинг №00006706 від 15.02.2013 року, відповідно до якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб типу VW Passat B7 2.0 І FSI шасі [NUMBER], двигун [NUMBER], рік виробництва 2013, строком на 60 місяців, а Відповідач ТОВ «Постман» зобов'язався прийняти та користуватися Автомобілем, сплачувати позивачу встановлені договором платежі та повернути автомобіль позивачу відповідно до умов договору. За умовами зазначеного договору [PERSON] прийняв на себе зобов'язання поручителя за належне виконання ТОВ «Постман» своїх зобов'язань. ТОВ «Постман» прийняті на себе зобов'язання щодо своєчасної сплати лізингових платежів належним чином не виконало, внаслідок чого у нього виникла перед позивачем заборгованість, яку позивач просить стягнути в розмірі: 42 490 гривень 27 копійок - основна сума заборгованості; 1 254 гривень 49 копійок - пеня; 376 гривень 34 копійок - три відсотки річних; 9 135 гривень 12 копійок - інфляційні витрати; 3 572 гривень 10 копійок - проценти за користування коштами; 48 499 гривень 06 копійок - збитки по п.12.9 Контракту; 6 000 гривень - сума юридичних послуг; 1 934 гривень 40 копійок - штраф, а всього 113 261 гривень 78 копійок. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду. В судове засіданні представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, від представника заявника надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що позов є частково обґрунтованим, є частково доказаним, тому підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» уклало з ТОВ «Постман» договір про фінансовий лізинг №00006706 від 15.02.2013 року, відповідно до положень якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб типу VW Passat B7 2.0 І FSI шасі [NUMBER], двигун [NUMBER], рік виробництва 2013, строком на 60 місяців, а Відповідач ТОВ «Постман» зобов'язався прийняти та користуватися Автомобілем, сплачувати позивачу встановлені договором платежі та повернути автомобіль позивачу відповідно до умов договору(а.с.16-20); Відповідач [PERSON] виступив поручителем ТОВ «Постман» згідно Умов поруки, які є невід'ємною частиною Договору про фінансовий лізинг №00006706 від 15.02.2013 року (а.с.16); 12.01.2015 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» уклало з ТОВ «Постман» додаткову угоду №1/1 до договору про фінансовий лізинг №00006706 від 15.02.2013 року, відповідно до положень якого змінено кількість лізингових платежів на 84, строк лізінгу на 84 місяці, лізинговий платіж еквівалент 618,49 доларів США (а.с.21-27); Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], транспортний засіб типу VW Passat B7 2.0 І FSI шасі [NUMBER], двигун [NUMBER], рік виробництва 2013, належить ТОВ «Порше Лізинг Україна» (а.с.40); Відповідно до акту прийому передачі від 28.02.2013 року, ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» транспортний засіб типу VW Passat B7 2.0 І FSI шасі [NUMBER], двигун [NUMBER], рік виробництва 2013 р.(а.с.38); Відповідно до акту прийому передачі від 04.05.2015 року, у зв'язку з припиненням договору фінансового лізингу №00006706 від 15.02.2013 року ТОВ «Постман» передав ТОВ «Порше Лізинг Україна» транспортний засіб типу VW Passat B7 2.0 І FSI шасі [NUMBER], двигун [NUMBER], рік виробництва 2013р. (а.с.39); Позивач ТОВ «Порше Лізинг Україна» свої зобов'язання за договором фінансового лізингу виконав в повному обсязі, однак відповідач ТОВ «Постман» встановлені договором фінансового лізингу умови не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка складає: 42 490 гривень 27 копійок - основна сума заборгованості; 1 254 гривень 49 копійок - пеня; 376 гривень 34 копійок - три відсотки річних; 9 135 гривень 12 копійок - інфляційні витрати; 3 572 гривень 10 копійок - проценти за користування коштами; 48 499 гривень 06 копійок - збитки по п.12.9 Контракту; 6 000 гривень - сума юридичних послуг; 1 934 гривень 40 копійок - штраф, а всього 113 261 гривень 78 копійок (а.с.41-42); 03.10.2014 року, 16.10.2014 року, 04.11.2014 року, 17.11.2014 року, 03.04.2015 року, 20.04.2015 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» направило ТОВ «Постман» нагадування про несплату заборгованості за договором фінансового лізингу (а.с.43,44,45,46,47,48); 16.04.2015 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» направило ТОВ «Постман» повідомлення про розірвання договору про фінансовий лізинг (а.с.49); Відповідно до пункту 6.1 Контракту ТОВ «Постман» зобов'язалось щомісячно сплачувати Товариству у відповідності до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів, лізингові платежі, які складаються з: суми, яка відшкодовує частину вартості об'єкта лізингу; процентів; комісії; витрат, пов'язаних з оплатою послуг на відшкодування, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених Контрактом (включаючи, окрім іншого, витрати на ремонт об'єкта лізингу, реєстраційні платежі та інші витрати передбачені або прямо пов'язані з Контрактом). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку У разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). Слід зазначити, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія, і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право (Правова позиція зазначена у постановах ВСУ №6-170цс13, 6-41цс14, 6-1265цс16). З договору поруки, який був укладений між Товариством та [PERSON], з метою забезпечення договору фінансового лізингу, убачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за основним договором, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки цей строк дії суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем) (Правовий висновок ВСУ у справі №6-223цс16). При розгляді даної справи строк прострочення чергового платежу №25 настав 15.02.2015 року. Отже, у Товариства виникло право пред'явити вимогу до поручителя - [PERSON] про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо сплати заборгованості за договором фінансового лізингу - чергового платежу №25 - 15.02.2015р. протягом наступних шести місяців. Втім, Товариство звернулося до суду з позовними вимогами 17.08.2015.р., що підтверджується печаткою суду вхідної кореспонденції на позовній заяві. Тобто, позивач звернувся до суду з пропуском 6 місячного строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України в частині стягнення чергового платежу №25. На підставі викладеного, з урахуванням положень матеріального закону, суд вважає, що договір поруки укладений між Товариством та [PERSON] слід вважати припиненим в частині позовних вимог щодо стягнення чергового платежу №25 в розмірі 12 493,50 грн., а як наслідок припинення зобов'язань щодо повернення нарахованої на вказаний черговий платіж пені в розмірі 544,24 грн., трьох процентів річних в розмірі 163,27грн., інфляційних витрат в розмірі 4 557,18грн., процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 712,64 грн. При таких обставинах позовні вимоги Товариства до [PERSON] в цій частині є безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню. Як було зазначено вище ТОВ «Постман» порушило умови Контракту, сплативши лізингові платежі №№26-27 частково, що підтверджується зведеним обліковим витягом з рахунку ТОВ «Постман». Залишок несплаченої суми боргу склав за березень 2015р. в розмірі 15 462,25грн. та за квітень 2015р. в розмірі 14 534,52 грн., які підлягають стягненню з поручителя - [PERSON], який несе солідарну відповідальність з ТОВ «Постман». Виконання зобов'язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою (ч.1 ст.546 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Пунктом 8.2.1 Контракту встановлено, що у випадку прострочення сплати платежу, до лізингоодержувача застосовується пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу. Пеня за період з 16.03.2015р. по 24.07.2015р. на суму заборгованості зі сплати лізингових платежів за березень 2015 року становить 554,95 грн. та за період з 16.04.2015р. по 24.07.2015р. зі сплати лізингових платежів за квітень 2015 року становить 155,30 грн., що підтверджено рахунками-фактурами. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. (ч.2 ст.625 ЦК України). Три процента річних від простроченої суми розраховано за період з 16.03.2015 року по 24.07.2015 року становить 166,48грн., за період з 16.04.2015р. по 24.07.2015р. в розмірі 46,59грн. Стягнення з [PERSON], інфляційних втрат за час прострочення за період з 16.03.2015р. по 24.07.2015р., та з 16.04.2015 по 24.07.2015р., на суму заборгованості зі сплати лізингових платежів у розмірі 7 045,03 грн., задоволенню не підлягають, оскільки договір про фінансовий лізинг укладено із зазначенням вартості об'єкту та чергових виплат в іноземній валюті (долар США). Застосування інфляційних втрат можливе лише до грошового зобов'язання визначеного в національній валюті України - гривні (від її знецінення (Постанова ВСУ у справі №6-771цс15)). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст.536 ЦК України). Контрактом розмір процентів за користування чужими коштами за період прострочення виконання грошового зобов'язання не встановлений, тому, виходячи з вимог частини 1 статті 8 ЦК України за аналогією закону, розмір процентів підлягає визначенню на рівні облікової ставки Національного банку України, як це передбачено статтею 1048 ЦК України. Проценти за користування коштами за період з 16.03.2015 року по 24.07.2015 року через затримку сплати лізингових платежів за березень, квітень 2015р., які просить стягнути позивач, становить 2 859,46 гривень. Особа, якій завдано збитків внаслідок порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (п.2 ч.2 ст.22 ЦК України). Відшкодування збитків, як спосіб захисту цивільних прав, у договірних відносинах передбачено статтею 611 ЦК України, відповідно до положень якої, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (п.4 ч.1 ст.611 ЦК України). Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч.1 ст.623 ЦК України). Виходячи зі змісту ст. 623 ч.1 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, боржник має відшкодувати кредитору завдані збитки, які включають позитивну (реальну) шкоду і упущену вигоду. Відповідно до п. 16.1 Додатку до Договору про фінансовий лізинг усі збори, податки, грошові штрафи, що пов'язані з Контрактом і можуть виникати протягом строку дії Контракту, виплачуються або відшкодовуються виключно лізингоодержувачем. Відповідно до п. 8.6. Додатку до Договору про фінансовий лізинг будь-які збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням Стороною своїх обов`язків за Контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі додатково до штрафних санкцій передбачених Контрактом. З матеріалів справи убачається, що об'єкт лізингу - автомобіль, ТОВ «Постман» повернуло ТОВ «Порше Лізинг Україна» 04.05.2015р.. Строк розірвання договору про фінансовий лізинг між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Постман» у відповідності до умов Додатку до Договору про фінансовий лізинг настав 30.04.2015 року. Транспортний засіб був проданий за даними позивача 18.05.2015р. Отже, транспортний засіб перебував на зберіганні позивача 14 днів, тому вартість стоянки складає у розмірі 400 гривень. При таких обставинах, витрати за зберігання автомобілю згідно з умовами Додатку до Договору про фінансовий лізинг, мають бути відшкодовані Лізингоодержувачем Лізингодателю в розмірі 400 грн.. Відповідно до п.8.2. Додатку до Договору про фінансовий лізинг у випадку прострочення сплати Платежу до Лізингоодержувача застосовуються такі санкції: пеня у розмірі 10% від вчасно сплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу; штрафні санкції за вимоги щодо сплати надіслані ТОВ «Порше Лізинг Україна» (п. 8.3.1. цього Контракту): еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу та 25 доларів США за третю вимогу (якщо Порше Лізинг вирішить надіслати третю вимогу). Вищезазначені санкції підлягають виплат Лізингоодержувачем упродовж 10 (десяти) робочих днів після надіслання відповідної вимоги незважаючи на можливе розірвання контракту. Як встановлено судом ТОВ «Порше Лізинг Україна» надіслало лізингоодержувачу рахунок № 00266816 від 03.04.2015 року на суму 639,72 грн., рахунок № 00271124 від 20.04.2015 року на суму 560,78грн., рахунок № 00272603 від 05.05.2015 року на суму 733,90грн. Отже, наявні обставини встановлені судом, вказують на порушення умов договору з боку відповідача, та на правову підставу щодо стягнення штрафу заявленого позивачем у розмірі зазначеному у позові в розмірі 1 200,50грн. Пунктом 12.9 Контракту, у разі дострокового закінчення строку лізингу (розірвання Контракту відповідно до пункту 12 Контракту), а також у разі вимоги ТОВ «Порше Лізинг України» повернути об'єкт лізингу відповідно до інших положень Контракту, в 10-ти денний строк лізингоодержувач зобов'язаний сплатити різницю між вартістю об'єкту лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано ТОВ «Порше Лізинг України»в результаті продажу об'єкту лізингу, та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів, а також іншими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до Контракту. Сторони Контракту також погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою ТОВ «Порше Лізинг України»і має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов Контракту та чинного законодавства. Зі змісту статей 10,60 ЦПК України убачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Одним із видів доказів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, є письмові докази, які, як правило подаються в оригіналі, якими є будь-які документи , акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи, а так саме і на підставі висновку експерта (ст.ст.64, 66 ЦПК України). Згідно ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Також позивач ставить питання про стягнення витрат на юридичні послуги в сумі 6000,00 грн., пов'язані з наданням товариством з обмеженою відповідальністю «Магнуссон» позивачу юридично-консультаційних послуг з підготовки процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді першої інстанції. За характером таких витрат, сплачені позивачем ТОВ «Магнуссон» 6 000 грн. за підготовку процесуальних документів та представництва у даній цивільній справі є судовими витратами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року у п. 47роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З боку позивача суду не надано жодного розрахунку витрат на правову допомогу, а так само не надано доказів прийняття участі у судовому засіданні чи при вчиненні іншої дії поза судовим засіданням адвокатом або іншим фахівцем у галузі права, що викликало витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн. Відтак, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 243,60грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial