Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору № б/н від 08 вересня 2008 року. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своє зобов'язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат належним чином не виконала. 19 червня 2014 року Банк звернувся до суду з вимогою про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитом станом на 31 травня 2014 року на загальну суму 22 334 гривні 91 копійку, в тому числі: 5780 гривень 26 копійок - заборгованість за кредитом, 11 653 гривні 29 копійок - заборгованість по процентах за користування кредитом, 3599 гривень 70 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом, 250 гривень - фіксована частина штрафу, 1051 гривня 66 копійок - штраф (процентна складова). Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав та просив провести розгляд справи у його відсутності (а.с. 41, 42). Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та суду пояснила: Вона 08 вересня 2008 року не оформляла кредит у ПАТ КБ «Приват Банку» на суму 7000 гривень. Вважає, що кредит від її імені оформила та отримала жителька с. Котюжани [PERSON]. Щодо підпису на заяві про оформлення кредиту, вона не може однозначно ствердити, чи це особисто її підпис, чи підроблений. Послуги експерта на проведення почеркознавчої експертизи вона оплатити не зможе, а тому й не заявляє клопотання про її проведення. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 1054 за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору № б/н від 08 вересня 2008 року (а.с. 13-14). Предметом договору є кредит в сумі 7000 гривень, які відповідач отримала шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку. Невід'ємною частиною Договору є Умови і правила надання банківських послуг (а.с. 15-26). Суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що кредит від її імені оформила та отримала інша особа. Так, відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК України відповідачу було роз'яснено право на клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, однак вона відмовилася від такого права. Крім того, відповідач не могла ствердно заявити, чи її власний підпис у заяві, чи підроблений. Договір було укладено між [PERSON] як позичальником та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк». За рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип Банку змінено на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке, відповідно до Статуту (а.с. 33) є правонаступником всіх прав та зобов'язань ЗАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до п. 6.5 Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 21), [PERSON] як позичальник зобов'язувалася погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 8-12) доведено, що відповідач - позичальник [PERSON] - не виконує свої зобов'язання по кредитному договору із грудня 2008 року. Заборгованість за тілом кредиту станом на 31 травня 2014 року становить 5780 гривень 26 копійок. Статтею 536 та частиною 1 статті 1054, статтею 1056-1 ЦК України, а також Умовами і Правилами надання банківських послуг передбачено, що за користування чужими грошовими коштами позичальник має сплачувати відсотки у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Розрахунком заборгованості (а.с. 8-12) доведено, що [PERSON] з моменту отримання кредиту і до моменту звернення Банку в суд із цим позовом допустила заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 11 653 гривні 29 копійок. У п. 6.5 Умов і правил надання банківських послуг передбачено зобов'язання Позичальника погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Станом на 31 травня 2014 року у [PERSON] утворилася заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 3599 гривень 70 копійок (а.с. 8-12). Відповідно до ч. 1 ст. 625 та ч. 1 ст. 1050, ст. 1052 ЦК України та п. 5.7 Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 25), Банк - позивач у справі має право в разі порушення позичальником умов Кредитного договору, зокрема, створенні простроченої заборгованості, чи створенні реальної загрози невиконання позичальником своїх зобов`язань за Договором, вимагати дострокового стягнення суми кредиту та /або сплати інших грошових зобов'язань за цим договором. Відповідно до п. 8.6 умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань передбачених кредитним договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми позову. У заяві на оформлення кредитки (а.с. 14) фіксована частина штрафу передбачена у сумі 250 гривень. У позовній заяві позивач заявив вимогу про стягнення 250 гривень фіксованої частини штрафу. Отже, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку, а тому грошова вимога позивача до [PERSON] є обґрунтованою. Одночасно, суд вважає, що судовому захисту підлягає не вся частина грошових вимог Банку. Так, станом на 31 травня 2014 року у [PERSON] утворилася заборгованість за кредитним договором від 08.09.2008 року в сумі 22334 гривні 91 копійка, в тому числі: 5780 гривень 26 копійок -заборгованість за кредитом, 11653 гривні 29 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3599 гривень 70 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом, штрафи в сумі 250 гривень - фіксована частина, 1051 гривня 66 копійок - процентна складова. (а.с. 8-12). Відповідно до положень ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Абзацом 2 Заяви Позичальника (а.с. 14) та Умовами і Порядком надання банківських послуг (а.с. 25) передбачено, що [PERSON] зобов'язувалася здійснювати погашення заборгованості щомісяця за попередній місяць, надавши Банку грошові кошти, що включають заборгованості за кредитом, відсотки, комісії, а також інші витрати згідно з Умовами. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 23), які є невід'ємною частиною договору, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Пунктом 6.4 Умов (а.с. 21) передбачено, що у випадку незгоди зі змінами правил та/або тарифів банку, позичальник зобов'язаний надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і здійснити погашення заборгованості перед банком (у випадку, якщо вона є), в тому числі заборгованість, яка виникла протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. При незгоді зі списанням коштів по картрахунку письмово проінформувати банк про це протягом 35 днів з моменту списання. Таке свідчить про те, що сторони, укладаючи зазначений договір, досягли згоди, що по закінченню строку його дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступило письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а відтак продовжується строк дії кредитного договору, тобто, момент досягнення домовленості вважається таким, що настав. Таким чином, на підставі умов кредитного договору, строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливом терміну дії карти. Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитного договору, 08 вересня 2008 року, ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. У свою чергу, відповідач не надала Банку письмової заяви про закриття картрахунку. За таких обставин строк дії картки, у тому числі і строк дії кредитного договору, пролонгувався з кожним роком і діє до 08 вересня 2014 року. Вимогу про стягнення з боржника заборгованості та неустойки Банк заявив 19 червня 2014 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). В судовому засіданні відповідач заявила, що, по-перше, їй не було відомо про існування цього кредиту, однак, не довела цього факту; по-друге, її з 2008 року Банк жодного разу не інформував про існування заборгованості; по-третє, вважає, що Банк уже не має права вимагати від неї грошей. Такі заяви відповідача суд розцінює як заяву про застосування позовної давності. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, початок строку позовної давності для стягнення кредиту, відсотків і комісії за кредитним договором від 08 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], з врахуванням позовної давності, - 19 червня 2011 року (день подачі позову 19.06.2014 - 3 років позовної давності = 19.06.2011). Отже, вимога позивача про стягнення заборгованостей за кредитом, по відсотках та по комісії підлягає до часткового задоволення, за мінусом заборгованостей, що існували станом до 19.06.2011 року: - заборгованість за кредитом - 5780,26 грн.; - заборгованість по процентах за користування кредитом - 6167,25 грн. (11653 грн. - 5485,75 грн.); - заборгованість по комісії - 2023 грн. (3600 грн. - 1577 грн.). Всього з [PERSON] підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» по обов'язкових платежах 13970 грн. 51 коп. У разі порушення боржником зобов'язання, боржник повинен передати кредиторові грошову суму - неустойку (ст. 549 ЦК України). Відповідно до норм цивільного законодавства: неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Пунктом 8.6 Умов обслуговування (а.с. 22) передбачена відповідальність Позичальника за порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанні, а саме: штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості. У заяві про оформлення кредитки (а.с. 14) фіксована частина штрафу передбачена в сумі 250 гривень, таку суму просить стягнути Банк. Щодо вимоги Банку про стягнення із [PERSON] штрафів, суд вважає за правильне, з врахуванням положень ст. 61 Конституції України про те, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, задовольнити вимогу позивача частково і стягнути лише фіксовану частину штрафу - 250 гривень, а у стягненні процентної складової частини штрафу відмовити через безпідставність. Таким чином, суд вважає за правильне задовольнити грошову вимогу ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] на загальну суму 14220 гривень 51 копійка (з них: 5780 гривень 26 копійок - заборгованість за кредитом, 6167 гривень 25 копійок - заборгованість по процентах за користування кредитом, 2023 гривні - заборгованість по комісії за користування кредитом, 250 гривень - штраф (фіксована частина)). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 243 гривні 60 копійок судового збору (а.с. 1), тобто 1% від ціни позову. Суд прийшов до висновку про задоволення позову на суму 14220 гривень 51 копійка. Пунктом 1.1. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставку судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру визначено як 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Тобто, станом на день звернення Банку з позовом до суду, мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становила 243 гривні 60 копійок. Тому стягненню із [PERSON] в повернення судового збору підлягає 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial