Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» звернулося до суду з позовом, в якому прохає стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 223/4145SFPR7 від 24.01.2012 року в сумі 5994 грн. 60 коп. та понесені судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. Мотивувало тим, що остання не виконує зобовязання по договору, внаслідок чого станом на 04.07.2015 року утворилася заборгованість в сумі 5994 грн. 60 коп., з якої : - 5361 грн. 90 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; - 632 грн. 70 коп. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості. Названий кредитний договір було укладено між відповідачем та ПАТ «Платинум банк». ТОВ «КредексФінанс» отримало право вимоги по ньому на підставі договору факторингу № 1/15-ФКю від 8 травня 2015 року, який був укладений з ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів. У судове засідання представник позивача не зявився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. В заяві на адресу суду прохав розглянути справу без його участі, вказав, що на ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача згодний. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. В заяві, адресованій суду, прохала розглянути справу за її відсутності та врахувати подані нею заперечення. В поданому письмовому запереченні вказала, що позов не визнає в повному обсязі, вважає позовні вимоги не обґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Так, відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов»язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в ньому визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, та зазначено фактора, якому має бути здійснений платіж. В порушення вказаної вимоги закону її не повідомляли про відступлення права грошової вимоги і доказу про те, що така направлялася та була нею отримана позивач не надає. Крім цього, останнім не надано виписки про рух коштів на рахунку, помісячного розрахунку заборгованості за кредитом, що не дає можливості встановити наявність такої заборгованості та період її утворення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний звязок у сукупності, встановив наступне. 24 січня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», як кредитором, та фізичною особою [PERSON], як позичальником, було укладено кредитний договір № 223/4145SFPR7, за умовами якого банк надав позичальнику кредит строком на 30 місяців у сумі 6322,87 грн. з процентною ставкою за користування кредитом 0,0001% річних з датою повернення - до 24 липня 2014 року. Вказана обставина підтверджена наданою позивачем заяви /анкети позичальника від 24.01.2012 року та завіреною копією названого кредитного договору. Позичальник, відповідно до пунктів 2.5.- 2.7 названого договору, зобов»язалася сплачувати кошти для погашення заборгованості в період з 16 по 21 число кожного місяця, ануїтетними (рівномірними платежами) відповідно до графіку платежів, який є невід»ємною частиною договору (Додаток № 1). Графіком була передбачена щомісячна оплата у сумі 504 грн., а останній платіж 24.03.2014 року у сумі 486,12 грн. Взяті на себе зобов»язання позичальник порушила, не сплачувала платежі в строк та у повному обсязі, внаслідок чого її заборгованість станом на 04.07.2015 року складає 5994 грн. 60 коп., з яких: - 5361 грн. 90 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; - 632 грн. 70 коп. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості. 26.07.2012 року між ПАТ «Платинум банк» та ТОВ «ФК Бізнес Фінанс» було укладено договір факторингу № 20120726-Г, на підставі якого ТОВ «ФК Бізнес Фінанс» отримало право вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами від ПАТ «Платинум банк», що підтверджується завіреною копією вказаного договору та витягом з реєстру відступлених боржників (позичальників), листом ПАТ «Платинум банк» від 8.06.2015 року № 50-04-03/13663 на адресу ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів». 08.10.2012 року між ТОВ «ФК Бізнес Фінанс» та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 2, на підставі якого ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» отримала право вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами від ТОВ «ФК Бізнес Фінанс», що підтверджено позивачем завіреною копією вказаного договору та витягом з реєстру боржників (позичальників). 8 травня 2015 року між ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу № 1/15-ФКю, на підставі якого ТОВ «Кредекс Фінанс» отримало право вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами від ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», що підтверджено наданням позивачем акту прийому - передачі реєстру заборгованостей та витягом з реєстру заборгованостей за договором факторингу № 1/15-ФКю від 8.05.2015 року, а також листом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» № ФК/383 від 4 червня 2015 року. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та у встановлені договором строки. Ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч.1 ст. 546, ст. 549 ЦК виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК). Відповідно до ч.1 ст. 1082 ЦК України боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Докази, що таке письмове повідомлення направлялося позивачем відповідачу - у справі відсутні. Разом з тим, відповідач на умовах змагальності цивільного процесу не була позбавлена можливості подати докази на підтвердження того, що заборгованість за кредитним договором відсутня, і вона виконала свої зобов»язання перед первісним кредитором. Такі докази суду [PERSON] також суду не надані. Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов»язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов»язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов»язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов»язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов»язанні. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979 цс 15 « за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов»язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість є обґрунтованим висновок судів про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов»язку погашення кредиту взагалі». Встановивши, що відповідач, як позичальник, не виконала зобовязань за кредитним договором і, як наслідок, допустила заборгованість по кредиту, врахувавши вищеназвані норми закону, умови договору, вищевикладену правову позицію ВСУ, відсутність заяви відповідача про застосування позовної давності до вимоги про стягнення пені ( ч.3 ст. 267 ЦК України), суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач документально підтвердив, що сплатив судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп., вказана сума підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved