Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитні договори, а саме: 06 жовтня 2011 року №500231319, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 5 540 грн. та 14 січня 2013 року №500335767, відповідно до умов якого [PERSON] також отримала кредит у сумі 14 404 грн. 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТзОВ «[PERSON] [PERSON]» було укладено договір факторингу, згідно умов якого до останнього товариства перейшло право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за вищевказаними кредитними договорами. Також, 10 жовтня 2016 року між ТзОВ «[PERSON] [PERSON]» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до умов якого, ТзОВ «[PERSON] [PERSON]» відпустило ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належне йому право вимоги до [PERSON] коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами. Оскільки, відповідачка [PERSON] не виконала свого зобовязання, з моменту отримання права вимоги, а саме з 10 жовтня 2016 року не здійснювала нарахування жодних штрафних санкцій, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за кредитними договорами, а саме за договором №500231319 06 жовтня 2011 року у загальному розмірі 15 005,38 грн., з яких: 2 548,39 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 1 806, 99 грн. заборгованість за процентами та комісією, 10 650, 00 грн. пеня, штраф, неустойка, та договором №500335767 від 14 січня 2013 року у загальному розмірі 34 394, 33грн., з яких 12 451,62 - заборгованість за основною сумою боргу, 9 892, 71 грн. заборгованість за процентами та комісією, 12 050, 00 грн. пеня, штраф, неустойка, тому позивач просить стягнути таку у судовому порядку. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, однак у поданій ним позовній заяві просить розглядати справу за його відсутності. При цьому, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не зявилася, хоча про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суд не повідомила, а тому справа розглядається за її відсутності зі згоди представника позивача, на підставі ст.224 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що 06 жовтня 2011 року та 14 січня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитні договори, а саме: №500231319, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 5 540 грн. та №500335767, відповідно до умов якого така також отримала кредит у сумі 14 404 грн., з погашеннями кредитів та процентів у терміни, що визначені кредитними договорами. Також встановлено, що 30 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «[PERSON] груп» був укладений Договір факторингу, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, зокрема і за кредитними договорами №500231319 та №500335767. Разом з цим встановлено, що 10 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «[PERSON] груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, зокрема і за кредитними договорами №500231319 та №500335767. Крім цього встановлено, що [PERSON] свої зобовязання по погашенню кредитів та сплати відсотків за користування ними належним чином не виконувала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, а саме за договором №500231319 06 жовтня 2011 року у загальному розмірі 15 005,38 грн., з яких: 2 548,39 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 1 806, 99 грн. заборгованість за процентами та комісією, 10 650, 00 грн. пеня, штраф, неустойка, та договором №500335767 від 14 січня 2013 року у загальному розмірі 34 394, 33грн., з яких 12 451,62 - заборгованість за основною сумою боргу, 9 892, 71 грн. заборгованість за процентами та комісією, 12 050, 00 грн. пеня, штраф, неустойка, що підтверджується розрахунками. Згідно ч.1 ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Згідно п.п.3,5,6 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: 3) свобода договору; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Разом з цим, згідно ч.1 та ч.3 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ст.177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Згідно ч.ч.1,3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст.1046 ЦК України За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу... Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно п.2.3 Кредитного договору №500335767від 14 січня 2013 року дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій 15 січня 2016 року. Відповідно до п.2.3 Кредитного договору №500231319 від 06 жовтня 2011 року дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій 07 жовтня 2014 року. Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що відповідачка [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобовязання за кредитними договорами, а саме за договором №500231319 06 жовтня 2011 року, внаслідок чого в неї виникла заборгованість у сумі 15 005,38 грн., з яких: 2 548,39 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 1 806, 99 грн. заборгованість за процентами та комісією, 10 650, 00 грн. пеня, штраф, неустойка та договором №500335767 від 14 січня 2013 року, внаслідок чого в неї також виникла заборгованість у сумі 34 394, 33грн., з яких 12 451,62 - заборгованість за основною сумою боргу, 9 892, 71 грн. заборгованість за процентами та комісією, 12 050, 00 грн. пеня, штраф, неустойка, а тому суд вважає, що саме такі суми підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved