Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - СК «Альфа-Гарант») у лютому 2020 року звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 09.12.2019 року до нього звернулось ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою на виплату страхового відшкодування у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 16.08.2019 року о 08 год. 40 хв. у м. Харкові на участю транспортного засобу марки «Toyota», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «Ваз», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Було зазначено, що цивільно-правова відповідальність власника вказаного автомобіля марки «Ваз» на момент настання пригоди, начебто була застрахована у СК «Альфа-Гарант», згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/5946263. Було проведено службове розслідування, під час якого було встановлено, що згідно пояснень [PERSON] - особи, яка оформлювала відповідний поліс, останній фактично було укладено 16.08.2019 року о 09 год. 09 хв., згідно відомостей у відповідній програмі. [PERSON] не повідомляв [PERSON] , що автомобіль марки «Ваз» вже був учасником ДТП. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 31.10.2019 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода фактично відбулась 16.08.2019 року о 08 год. 40 хв. Отже договір страхування № АО/594263 фактично був укладений після настання дорожньо-транспортної пригоди. Просило визнати поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/594263, який укладено між СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] , станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 16.08.2019 року о 08 год. 40 хв. недійсним; судові витрати покласти на [PERSON] . Під час судового розгляду представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Зазначив, що під час укладання договору страхування № АО/594263 та оформлення відповідного полісу, [PERSON] діяв як уповноважена особа СК «Альфа-Гарант». Поліс не є підробленим, відтиск печатки на полісі не є підробленим, печатка є дійсною, однак в ньому невірно зазначені дата та час його укладання. Просив визнати договір страхування, оформлений полісом № АО/594263 - недійсним. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно даних полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/5946263, [PERSON] застрахував у СК «Альфа-Гарант» цивільно-правову відповідальність як власник транспортного засобу марки «Ваз 2121», реєстраційний номер [NUMBER] . Зазначена дата укладання договору - 15.08.2019 року, страховий платіж у розмірі 108 грн. 60 коп. сплачено, строк дії з 00 год. 00 хв. 16.08.2019 року до 30.08.2019 року включно. Страховий поліс зареєстровано в інформаційній базі СК «Альфа-Гарант» о 09 год. 09 хв. 16.08.2019 року (а.с. 4). Директор з продажу СК «Альфа-Гарант» у листі від 22.12.2019 року повідомив, що згідно інформації, що вказана у програмному комплексі та відображена на бланку полісу № АО/5946263, даний поліс було укладено за посередництвом страхового агента [PERSON] 16.08.2019 року о 09 год. 00 хв. (а.с. 6). Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 31.10.2019 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказано, що 16.08.2019 року о 08 год. 40 хв. в м. Харкові, на кільцевій дорозі, поблизу перехрестя з вул. Курочкіна гора, водій [PERSON] керував автомобілем марки «Ваз 2121», реєстраційний номер [NUMBER] , перед початком обгону не переконався, що смуга зустрічного руху вільна та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Toyota Camry», реєстраційний номер [NUMBER] , від чого транспортним засобам було завдано механічні пошкодження та заподіяно матеріальні збитки (а.с. 7). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України). Як зазначено у ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Предметом спору у вказаній справі є визнання недійсним договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] 15.08.2019 року. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них (п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України). Договір набирає чинності з моменту його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як зазначено у ст. 983 ЦК України, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. При цьому необхідно розмежовувати поняття «укладення договору» та «набрання чинності договором». Так, згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, тоді як набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору. За правилами ст. 18 Закону України «Про страхування» для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Зі змісту полісу № АО/5946263 вбачається, що він набирає чинності з початку зазначеного строку його дій у полісі (п. 3). Страховий платіж є сплаченим 15.08.2019 року (п. 10). Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Під час судового розгляду представник позивача зазначив, що поліс не є підробленим, він містить підпис уповноваженої особи, що його склала, і затверджений печаткою СК «Альфа-Гарант». Загальні підставі недійсності правочину визначені у ст. 215 ЦК України, згідно з якою підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Підстави недійсності договору страхування зазначені також у ст. 998 ЦК України та передбачені ст. 29 Закону України «Про страхування», якими встановлено, що договір страхування також визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку або об`єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Пункт 10 полісу не містить даних щодо години, хвилин, номеру і виду платіжного документу (квитанція, прибутковий ордер тощо), які б засвідчували сплату страхового платежу, але ці дані вносились у страховий поліс уповноваженою особою страховика. Страховий поліс підписаний уповноваженою особою страхової компанії та скріплений печаткою. Посилання позивача, як на підставу визнання недійсним договору страхування, реєстрацію полісу в інформаційній базі о 09 год. 09 хв. 16.08.2019 року, суд вважає безпідставним, оскільки реєстрація цього правочину у вказаній базі не підтверджує дати його укладання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірний договір є вчиненим у письмовій формі, містить відомості, які внесенні уповноваженою особою страховика, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Інші, наведені позивачем доводи в обґрунтування своєї позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд покладає судовий збір на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed