Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

товариство з обмеженою відповідальнстю «Данівське» (далі по тесту ТОВ «Данівське») звернулося до суду з позовом до [PERSON], товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Регіон Козелець» (далі по тесту ТОВ «Агро-Регіон Козелець»), третя особа - Відділ Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області. В позовній заяві ТОВ «Данівське» зазначає, що [PERSON] згідно з державним актом на праві власності належали земельні ділянки загальною площею 4,37 га, цільове призначення яких ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Данівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. 03.04.2006 року між колективним сільськогосподарським підприємством на приватній основі ім. Леніна (з 15.12.2006 року правонаступником є ТОВ «Данівське») і [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,37 га, строком на десять років. Договір 03.04.2006 року був зареєстрований у Козелецькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» за № 040685400091. 23.03.2009 року між ТОВ «Данівське» і [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі від 03.04.2006 року, яку також було зареєстровано в Козелецькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» за № 041085400069. Вищевказану земельну ділянку ТОВ «Данівське» орендувало в загальному масиві (полем), згідно зі схемою поділу, разом із земельними ділянками інших власників, без установлення меж для кожної окремої ділянки та закріплення їх межовими знаками. Строк дії договору закінчується 03.04.2016 року. 14.01.2012 року [PERSON] померла. Спадкове майно, в тому числі і орендовані земельні ділянки, 03.12.2013 року успадкувала [PERSON]. Після набуття права власності на спадкове майно [PERSON] 17.12.2013 року уклала договір оренди зазначених земельних ділянок з товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Регіон Козелець». Державна реєстрація речового права оренди земельних ділянок в реєстраційній службі не проводилась. На момент укладення договору оренди земельних ділянок від 17 грудня 2013 року між [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон Козелець» діяв інший договір оренди укладений між [PERSON] та ТОВ «Данівське». Тобто, [PERSON], укладаючи договір з ТОВ «Агро-Регіон Козелець», в односторонньому порядку відмовилася від виконання умов договору і виконання зобовязань за договором оренди, укладеним раніше між ТОВ «Данівське» та [PERSON] Укладаючи спірний договір [PERSON] порушила право ТОВ «Данівське» на володіння та користування земельними ділянками. До п. 40 Договору оренди земельної ділянками від 03.04.2006 року було внесено зміни Додатковою угодою від 23.03.2009 року, який не передбачає зміни або розірвання договору при переході права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи або реорганізацію юридичної особи. Пункти 36, 38, 39 Договору оренди земельної ділянки від 03.04.2006 року не передбачають односторонньої зміни умов або розірвання договору оренди землі. Позивач змушений звернутись до суду з позовною вимогою щодо визнання договору оренди земельних ділянок (кадастрові номери: 7422082400:88:106:0037, 7422082400:88:061:0037,7422082400:88:080:0037) від 17.12.2013 року, укладеного між [PERSON] і ТОВ «Агро-Регіон Козелець», недійсним та стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача понесені судові витрати по справі. В судовому засіданні представники ТОВ «Данівське» підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову мотивуючи це тим, що речове право оренди компетентними органами не зареєстроване, тому оспорюваний позивачем договір є неукладеним, а з урахуванням того факту, що наразі земельні ділянки обробляє позивач, не може іти мова про порушення прав позивача, за захистом яких виникла необхідність звернутися до суду. Представники ТОВ «Агро-Регіон Козелець» в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, вважаючи позов безпідставним та необґрунтованим і просили відмовити в його задоволенні. Представник Відділу Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов та вважав, що є підстави для його задоволення. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії IІІ-ЧН № 013338, який був виданий на ім'я [PERSON] 09.01.2002 року на підставі рішення ХІХ сесії ХХІІІ скликання Данівської сільської ради народних депутатів від 16 квітня 2001 року, [PERSON] була власником земельної ділянки площею 4,37 га в межах згідно з планом, що знаходиться на території Данівської сільської ради та має цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка складається з трьох земельних ділянок /а.с. 7/. 03 квітня 2006 року між [PERSON] та КСП на приватній основі ім. Леніна (правонаступником якого є ТОВ «Данівське») було укладено Договір оренди землі, згідно з яким орендарю було передано в оренду земельну ділянку загальною площею 4,37 га, з яких: 1,43 га рілля, 0,25 га сіножать, 2,69 га пасовище, строком на 10 років /а.с. 5, в тому числі зворот/. За умовами договору орендодавець [PERSON] надає, а КСП на приватній основі ім. Леніна /правонаступником якого є ТОВ «Данівське»/ приймає в строкове платне користування зазначену земельну ділянку. Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації /п. 43 Договору від 03 квітня 2006 року/. Договір оренди зареєстрований у Козелецькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 03 квітня 2006 року за відповідним номером. Факт укладення вказаного договору підтверджується актом приймання-передачі обєкта оренди (земельної ділянки) від 03 квітня 2006 року /а.с. 6/. Пункт 40 Договору оренди землі від 03 квітня 2006 року передбачав, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. В свою чергу, згідно укладеної додаткової угоди № 139 від 23 березня 2006 року до договору оренди землі від 03 квітня 2006 року між [PERSON] та ТОВ «Данівське», деякі пункти були змінені та викладені в новій редакції, зокрема: п. 40 Договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи не є підставою для змін умов або розірвання договору. Після смерті [PERSON], яка померла 14 січня 2012 року, згідно рішення Козелецького районного суду Чернігівської області /21 серпня 2013 року/ право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 7422082400:88:106:0037, 7422082400:88:061:0037,7422082400:88:080:0037 реєстраційною службою Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області було зареєстроване на імя [PERSON] /а.с. 8 - 9/. 17 грудня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон Козелець» було укладено договір оренди землі згідно з яким орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Данівської сільської ради, загальною площею 4,3965 га (кадастрові номери: 7422082400:88:106:0037, 7422082400:88:061:0037,7422082400:88:080:0037), строком на 10 років /а.с. 91-92/. Факт того, що вказані земельні ділянки були обєктами договору, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Данівське», спадкування та оскаржуваного договору, сторонами в судовому засіданні не оспорювався. Відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами першою, другою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Змагальність, як одна з засад цивільного судочинства, передбачена статтею 10 Цивільного процесуального кодексу України, полягає в тому, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частина перша статті 638 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з частиною першою статті 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» /в редакції, що діяла на час укладення Договору оренди землі 03 квітня 2006 року/ укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації; договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Тобто, після підписання сторонами договору оренди землі, між ними виникають права та обовязки, повязані зі зміною та припиненням договірних відносин, у звязку з чим зміна умов договору чи його розірвання в односторонньому порядку, не допускається, окрім випадків, передбачених законом чи договором. Аналогічне положення щодо неможливості розірвання договору в односторонньому порядку міститься і в статті 31 Закону України «Про оренду землі». П. 39 договору, укладеного між [PERSON] Євстафієвною/спадкоємцем якої є [PERSON]/ та КСП на приватній основі ім. Леніна /правонаступником якого є ТОВ «Данівське»/ визначає, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. З матеріалів справи вбачається, що договір оренди земельних ділянок укладений між [PERSON] Євстафієвною /спадкоємцем якої є [PERSON]/ та КСП на приватній основі ім. Леніна /правонаступником якого є ТОВ «Данівське»/ на строк до 2016 року та не був а ні припинений, а ні розірваний на момент укладення договору землі між [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон Козелець». Отже, на момент укладення оспорюваного договору оренди землі між [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон Козелець», діяв інший договір оренди тієї ж земельної ділянки, укладений між [PERSON] Євстафієвною /спадкоємцем якої є [PERSON]/ та КСП на приватній основі ім. Леніна /правонаступником якого є ТОВ «Данівське»/. Тобто, укладенням договору між [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон Козелець», [PERSON] в односторонньому порядку відмовилася від виконання умов договору і виконання зобовязань за договором оренди, раніше укладеного спадкодавцем з КСП на приватній основі ім. Леніна /правонаступником якого є ТОВ «Данівське»/. При цьому, в 2013 році [PERSON] не мала жодних правових підстав для укладення договору оренди тих же земельних ділянок з ТОВ «Агро-Регіон Козелець», оскільки зазначені земельні ділянки вже перебували в оренді в ТОВ «Данівське». Укладаючи оспорюваний договір, відповідач [PERSON] порушила права ТОВ «Данівське» на володіння та користування земельними ділянками. Частина перша статті 792 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга вказаної статті). Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено обов'язок орендодавця не вчиняти дій,\~які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону; орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями. Відповідно до частин другої, третьої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).\~ Таким чином, суд вважає, що позивачем обрано спосіб захисту своїх прав в межах чинного законодавства і його позовні вимоги щодо визнання недійсним договору оренди землі від 17 грудня 2013 року між [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон Козелець» підлягають до задоволення. Суд не сприймає аргументи представників відповідачів, що права позивача не порушені, так як фактично саме позивач обробляє земельні ділянки, з наступних підстав. Як вказано вище, відповідно до статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав\~це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення /постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року справа № 6-134 цс 12/. Таким чином, особа має право звернутися до суду не лише у випадку констатації факту порушення її прав, а і за наявності реальної небезпеки такого порушення. З урахуванням того, що 08 квітня 2015 року ТОВ «Агро-Регіон Козелець» звернулося до ТОВ «Данівське» з проханням надати для обробітку земельні ділянки з посиланням на укладення, зокрема, оспорюваного договору /а.с. 11/, а 22 квітня 2015 року [PERSON] на адресу ТОВ «Данівське» було скеровано лист з вимогою не здійснювати господарську діяльність на її приватній власності земельних ділянок, які стали обєктом оренди оспорюваного договору /а.с. 10 на звороті/, суд вважає, що у позивача виникли обставини стверджувати про реальну небезпеку порушення своїх прав. Відповідно до статті 79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких належать витрати на правову допомогу. Згідно з частиною першою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зі змісту наведеної норми процесуального права особа має довести, що витрати були нею понесені і ці витрати мають бути документально підтверджені. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем суду надані: - Угода про надання адвокатських послуг від 11 листопада 2015 року, укладена між [PERSON], який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 216 від 06 серпня 2004 року, та ТОВ «Данівське» в особі [PERSON] /а.с. 28/, - Розрахунок затрат та вартості виконаних робіт при наданні юридичної допомоги по справі за позовом ТОВ «Данівське» до [PERSON] (згідно з яким вартість виконаних робіт визначається наступним чином: попереднє опрацювання матеріалів 2 год.; опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини 4 год.; формування правової позиції 2 год.; підготовка процесуальних документів по справі 3 год.; судове представництво 3 год., що разом складає 14 годин, помножених на 487 гривень 20 коп./год і в підсумку складає 6 820 грн. /а.с. 29/, - копія квитанції про оплату послуг від 11.11.2015 року у розмірі 6 820,00 грн. Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як убачається з матеріалів справи, представник позивача ТОВ «Данівське» [PERSON] приймав участь у судових засіданнях, призначених на 21 грудня 2015 року (тривалість засідання 4 хвилини), 21 січня 2016 року (тривалість засідання 14 хвилин), 25 січня 2016 року (тривалість засідання 82 хвилини), 01 лютого 2016 року (тривалість засідання 23 хвилини). Таким чином, представник позивача приймав участь в судових засіданнях 123 хвилини, що дорівнює 2 годинам та 03 хвилинам. Отже, враховуючи кількість використаних представником позивача годин під час участі у судових засіданнях, звертаючи увагу на той факт, що представником позивача також було підготовлено позовну заяву та вчинено певні дії, повязані з представництвом інтересів позивача /як то формування правової позиції тощо/ суд вважає, що загальна кількість витраченого представником позивача часу, що знайшла своє підтвердження, становить 3 години і 33 хвилини. Відповідно, з відповідачів в річних долях на користь позивача підлягає стягненню\~1\~956,76\~грн. витрат за надання правової допомоги, з яких\~1 129,96\~грн. за участь в судових засіданнях представника позивача протягом часу, вказаного вище та з\~урахуванням того, що мінімальна заробітна плата, від якої відраховується 40% як компенсація за надані послуги, становить 1 378,00 грн.,\~та\~826,80 грн. в якості оплати юридичних послуг, які були надані поза межами судового засідання /суд вважає, що заявлений час на підготовку процесуальних документів є завищеним і представнику позивача достатньо було 1,5 години для здійснення певних дій поза межами судового засідання, які були спрямовані на захист інтересів позивача, зокрема: на підготовку позову - 1 година, та 30 хвилин на підготовку до судових засідань, зважаючи на обсяг позовних вимог і ступінь їх складності /мінімальна заробітна плата, від якої відраховується 40% як компенсація за надані послуги, також береться в розмірі 1 378,00 грн\~/. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, суд вважає, що з відповідачів [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон Козелець» на користь позивача підлягає стягненню 1\~956,76 грн., тобто, по 978,38 грн. з кожного вказаного відповідача. Щодо стягнення судового збору, суд вказує на наступне. Так як позовну вимогу /щодо визнання договору недійсним/ задоволено в повному обсязі, тому з [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон Козелець» підлягає стягненню на рахунок позивача по 243,60 грн. з кожного вказаного відповідача.

Outcome: approved