Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

ТОВ «Кей-колект» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову зазначено, що 11.08.2006 року між [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», було укладено кредитний договір № 11027722000 про надання кредиту в розмірі 18 900,00 доларів США, що еквівалентно 95 445,00 грн. по курсу НБУ на день укладення договору для споживчих цілей. В забезпечення виконання договору укладено іпотечний договір від 11.08.2006 року, за яким в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: [ADDRESS] загальною площею 48,4 кв.м., оціночною вартістю 281 552,00 грн.; реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно № 11466415. Договір посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., зареєстровано в реєстрі № 14174. 12.12.2011 року Банк відступив ТОВ «Кей-Колект» відповідно до договору факторингу №1 та Договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги за зобовязаннями по кредитному договору № 11027722000 від 11.08.2006 року та Іпотечним договором від 11.08.2006 року. Зобовязання за кредитним договором [PERSON] не виконані, станом на 06.07.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 23 219,90 доларів США, за офіційним курсом НБУ 606 487,93 грн. Представник ТОВ «Кей-колект» Філатова О.П. надала до суду клопотання згідно якого позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Суд, повно та всебічно проаналізувавши представлені докази, дослідивши наявні матеріали справи, приходить до наступних висновків. 11.08.2006 року між [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено кредитний договір № 11027722000 про надання кредиту в розмірі 18 900,00 доларів США, що еквівалентно 95 445,00 грн. по курсу НБУ на день укладення договору для споживчих цілей. В забезпечення виконання договору укладено іпотечний договір від 11.08.2006 року, за яким в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: [ADDRESS] загальною площею 48,4 кв.м., оціночною вартістю 281 552,00 грн.; реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно № 11466415. Договір посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., зареєстровано в реєстрі № 14174. 12.12.2011 року Банк відступив ТОВ «Кей-Колект» відповідно до договору факторингу №1 та Договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги за зобовязаннями по кредитному договору № 11027722000 від 11.08.2006 року та Іпотечним договором від 11.08.2006 року. Зобов'язання за кредитним договором [PERSON] не виконані, станом на 06.07.2017 року за кредитним договором складає 23 219,90 доларів США, за офіційним курсом НБУ становить 606 487,93 грн. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права та обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням). Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як убачається з кредитного договору, строк повернення кредиту встановлено не пізніше 20.12.2027 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 Цивільного кодексу України; (далі - ЦК України). Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Пунктом 5.3.1. Договору іпотеки від 11.08.2006 року сторони погодили, що у випадку невиконання або часткового невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань перед іпотекодержателем за кредитним договором та/або договором, предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя. Зазначена згода сторін є угодою про перехід права власності, що набуває чинності з моменту, зазначеного в п.5.3.3 договору. Отже, обраний позивачем спосіб захисту є позасудовим і реалізовується шляхом надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому розгляді, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та ст.ст.2, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про іпотеку», суд -

Outcome: dismissed