Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Енергодар» (далі - позивач, ТОВ «Місто для людей Енергодар») 26.08.2020 року звернулось до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01.08.2018 року по 01.01.2020 року у розмірі 5776,28 грн., судові витрати у розмірі 2102,00 грн. та витрати в рахунок оплати правничої допомоги у розмірі 750,00 грн. В обґрунтування вимог позову, позивач зазначає, що рішенням виконкому Енергодарської міської ради №161 від 06.06.2018 року ТОВ «Місто для людей Енергодар» починаючи з серпня 2018 року обслуговує багатоквартирні будинки в місті Енергодарі. 08.06.2018 року було укладено Договір №08/06/2018-58 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком між ТОВ «Місто для людей Енергодар» та від імені співвласників багатоквартирного будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , міським головою міста Енергодара [PERSON] уповноваженого на укладання цього договору пунктом 3 рішення виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 06.06.2018 року №161. Відповідно до вказаного Договору, на співвласників багатоквартирного будинку покладено обов`язок сплачувати за надані послуги з управління багатоквартирним будинком. Вартість послуг за Договором, для житлових та нежитлових приміщень, становить 6,64 грн. на місяць за 1 квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення будинку. На [PERSON] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . За період з 01.08.2018 року по 01.01.2020 року за адресою: [ADDRESS] було надано послуги з управління багатоквартирним будинком. Кожного місяця споживач повинен сплачувати за надані послуги з управління багатоквартирним будинком по своїй квартирі 303,47 грн., яка розраховується за формулою: тариф х загальну площу квартири. Відповідач послуги з управління багатоквартирним будинком не сплачує в наслідок чого у нього виникла заборгованість, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.08.2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.126). Ухвалою суду від 09.03.2021 року підготовче провадження було закрито та справу призначеного до судового розгляду (а.с.157). В судове засідання для розгляду справи по суті, представник позивача ТОВ «Місто для людей Енергодар» за письмовою довіреністю адвокат Турчинський М.І., не з`явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника позивача ТОВ «Місто для людей Енергодар», позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.159). Відповідач [PERSON] , в судове засідання для розгляду справи по суті, не з`явилась повторно, про поважність причин неявки суд не повідомила, будь-яких заяв або клопотань, відзиву або заперечень проти позову, до суду не надала. Про день, час та місце розгляду справи судом відповідач повідомлявся рекомендованою поштовою кореспонденцією через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» за адресою місця проживання відповідача зазначеною в позовній заяві позивачем (а.с.2), яка співпадає з адресою зареєстрованого місця проживання відповідача відповідно до довідки №8989 від 27.08.2020 року (а.с.125). Разом з цим, на адресу суду поштові конверти судового відправлення на ім`я відповідача повернулися з відміткою поштового зв`язку «Укрпошта»: «адресат відсутній» (а.с.136,144,162). Враховуючи, відсутність підстав для відкладення слухання справи визначених ч.2 ст.233 ЦПК України, наявність у сукупності всіх умов визначені ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив: провести розгляд справи у відсутності неявившихся учасників справи, в порядку заочного провадження, на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень частини 5 статті 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», який набрав чинності 01.07.2015 року, в разі, якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом, співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У разі, якщо місцевою радою або її виконавчим органом відповідно до законодавства прийнято рішення про делегування іншому органу - суб`єкту владних повноважень функцій із здійснення управління об`єктами житлово - комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг, управитель призначається на конкурсних засадах таких органом. У такому разі ціна за послуги з управління багатоквартирним будинком визначається за результатами конкурсу, який проводиться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, а договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя. Зі змісту рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради №161 від 06.06.2018 року «Про призначення управителя багатоквартирних будинків» встановлено, що виконавцем послуг з управління багатоквартирними будинками у місті Енергодарі визначено ТОВ «Місто для людей Енергодар» (а.с.7). Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», із змінами, управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. 08.06.2018 року між співвласниками багатоквартирного будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , від імені яких діє Енергодарський міський голова Музика Павло Олексійович, якого уповноважено на укладання цього договору рішенням виконавчого комітету ЕМР від 06.06.2018 року №161, згідно з Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», надалі іменовані - «Замовник», з однієї сторони та ТОВ «Місто для людей Енергодар», в особі директора [PERSON] , що діє на підставі Статуту, який надалі йменується - «Управитель», з іншої сторони, було укладено Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №08/06/2018-58 (далі - Договір №08/06/2018-58) (а.с.8-10), відповідно до п.5 розділу «Розмір і форма оплати послуг управителя», якого, сторони погодились, що замовник сплачує за надані управителем послуги щомісяця додатково до встановленого тарифу на житлово-комунальні послуги для житлових та нежитлових приміщень 6,64 гривні на місяць за 1 квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у Об`єкті яке перебуває у власності або користуванні кожного зі Співвласників (а.с.8). Відповідно до п. 20, 21 Договору №08/06/2018-58, надання послуг з управління багатоквартирним будинком розпочалось з 01.08.2018 року та договір діє до 08.06.2019 року (а.с.10), в силу положень ч.6 ст.11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», договір вважається продовженим на наступний однорічний строк, якщо за один місяць до закінчення строку дії жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про відмову від договору. Наявності повідомлень про відмову від договору, судом не встановлено. Відповідно до положень п.1 Договору №08/06/2018-58, управитель, зобов`язався надавати замовникові послуги з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях (далі - об`єкт), для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень (далі - мешканців об`єкта) у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості (далі - послуги), а замовник надає право управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, а також відшкодовувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням об`єктом, у разі коли управитель отримав на такі витрати письмову згоду замовника. Відповідно до приписів положень ст.12, ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV в редакції від 26.11.2016 року, яка була чинна як на час прийняття Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради рішення №161 від 06.06.2018 року та укладання Договору №08/06/2018-58 (далі - Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV), послуги, що відповідно до п.1 Договору №08/06/2018-58 зобов`язався надавати ТОВ «Місто для людей Енергодар» відносилось до житлово-комунальних послуг. На дату надання послуг з управління багатоквартирним будинком за Договором №08/06/2018-58, тобто з 01.08.2018 року, був чинним, крім певних положень визначених розділом VІ «Прикінцеві та перехідні положення» які введені в дію з 01.01.2019 року, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09.11.2017 року №2189-VІІІ, введений в дію з 10.06.2018 року, частиною 1 статті 5 якого, послугу з управління багатоквартирним будинком віднесено до житлово-комунальної послуги, яка включає в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до частин 1 та 3 статті 9 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ в редакції від 09.11.2017 року, чинній як станом на 01.08.2018 року так і на дату розгляду справи судом, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно ч.1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами з надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги (ч.1 ст.509 ЦК України). Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеним, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг укладеного безпосередньо зі споживачем послуг, само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 року у справі №751/3840/15-ц). Відповідно до Довідки №01/424-03 від 16.07.2020 року, за період з 01.08.2018 року по 01.01.2020 року відповідач не сплачував за послуги з управління багатоквартирним будинком, в наслідок чого утворилась заборгованість загальний розмір якої становить 5776,28 грн. (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Згідно приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення. Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжного доручення від 31.07.2020 року №26, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн. (а.с.1). Враховуючи доведення понесення позивачем витрат зі сплати судового збору, положення ст.141 ЦПК України, висновок суду про задоволення позовної вимоги, з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню сплачений позивачем розмір судового збору в сумі 2102,00 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат з правничої допомоги в розмірі 750,00 грн. про які просить позивач, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України); розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України). Відповідно до положень ч.3, ч.4, ч.5, ч.6 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 року, для підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвокатом слід саме у договорі з клієнтом визначити механізми розрахунку свого гонорару, лише рахунку замало. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача на обґрунтування вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу надано Договір про надання правової допомоги №02/01/2020 від 02.01.2020 року. У змісті п.п.1.4 Договору про надання правової допомоги №02/01/2020 від 02.01.2020 року зазначено, що перелік Боржників щодо яких надається правова допомога, сума заборгованості та інші дані, необхідні для виконання умов цього Договору, зазначаються в Реєстрі боржників (Додаток №1) та /або замовленні на надання правової допомоги (Додаток №2). Підпунктом 4.1 пункту 4 Договору про надання правової допомоги №02/01/2020 від 02.01.2020 року встановлено розмір винагороди в сумі 2000 грн. (а.с.14). Разом з тим, вказаний Договір з доданими до нього додатками не містить даних боржника щодо якого позивачу надано послугу визначену цим Договором про надання правової допомоги як то і даних про зміст виконаних робіт та їх вартість. При цьому, представником позивача до справи додане платіжне доручення №62 від 31.08.2020 року на суму 750,00 грн. (а.с.146), який також не містить відомостей за яку саме послугу з правничої допомоги було здійснено вказаний платіж, а також того, що цей платіж стосується Договору про надання правової допомоги №02/01/2020 від 02.01.2020 року. Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат з правничої допомоги в розмірі 2000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved