Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором кредиту № 500307087 від 24.09.2012 року на загальну суму 13659,87 грн., стягнення з відповідача судових витрат по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачем порушено умови зазначеного договору в частині своєчасного повернення кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом, а оскільки позивач набув право вимоги за договором факторингу № 2013-1 від 23.12.2013 року, просить стягнути заборгованість на його користь. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи міститься клопотання про слухання справи за відсутності представника позивача в заочному провадженні, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу, вказану в позовній заяві, причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надавав. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, який подав заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, 24.09.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 500307087, за умовами якого, банк надає позичальнику кредит у загальному розмірі 5540,00 грн. грн., з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 25% річних та кінцевим терміном повернення 25.09.2015 року. (а.с. 12-13) Відповідно до п. 2.8 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду: за управляння кредитом - 3% від суми кредиту щомісячно за кожний місяць користування кредитом. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. За нормою ст. 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Судом встановлено, що 23.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 2013-1. (а.с. 4-7) Згідно з умовами п. 2.1 якого, фактор зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку №1 до договору. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами. А отже судом встановлено, що позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за виконання ним своїх зобов'язань, що виникають з умов договору кредиту № 500307087 від 24.09.2012 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з вимогою ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В статті 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). У зв'язку з порушенням відповідачем умов договору кредиту № 500307087 від 24.09.2012 року, позивачем надані розрахунки по заборгованості станом на 23.12.2013 року, за яким сума заборгованості з боку відповідача становить 13659,87 грн., з них: - заборгованість по тілу кредиту 5435,15 грн., - заборгованість за відсотками 1547,92 грн., - заборгованість за комісією 2326,80 грн., - заборгованість по пені 4350,00 грн. Під час розгляду судової справи, відповідач не заперечував надані позивачем розрахунки на підтвердження позовних вимог, інших доказів, які мали спростувати наведені позивачем розрахунки відповідачем не надано. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором кредиту підлягає задоволенню в повному обсязі, а саме підлягає стягненню з [PERSON] суми простроченої заборгованості по кредиту в розмірі - 13659,87 гривень. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 229,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved