Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору № 2005607430 від 05.09.2013 р. станом на 07.10.2015 року в сумі 22353,87 грн., в т.ч.: 16174,20 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 1,29 грн. - заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках, 6178,38 грн. - заборгованість по комісії за розрахункове обслуговування, а також просило стягнути з відповідачки судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн. В судове засідання представник позивача ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» Цимбалістий М.М. не з'явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує та просить справу розглянути без його участі. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, зокрема в частині заборгованості по нарахованих та несплачених відсотках в сумі 1,29 грн., а в решті позовних вимог просила відмовити. Ствердила, що вона отримала кредитні кошти в сумі 15000,0 грн. та зняла їх з банківської картки, а кредитні кошти в сумі 3780,0 грн. на руки не отримувала. Також зазначила, що отримала вимогу позивача про дострокове повернення кредиту, проте за кредит не розрахувалась, оскільки не мала коштів. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Заслухавши відповідачку та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитовець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 05.09.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] (відповідачка) в письмовій формі було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2005607430 (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] (відповідачка) кредитні кошти на загальну суму 18780,00 грн., з яких: 15000,0 грн. на споживчі цілі, 3780,0 грн. на придбання послуг у продавця № 1 (ПАТ «Страхова компанія «СК Кардіф») (п. 1.1 Кредитного договору) (а.с. 5-7). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору за користування кредитом відповідач зобов'язався сплачувати проценти, які розраховуються на основі процентної ставки, розмір якої на дату укладення договору складав 0,01 % річних. Також згідно вказаного пункту Кредитного договору кредит надано строком на 36 місяців з датою остаточного погашення кредиту 05.09.2016 року. Пунктом 1.4.4 Кредитного договору визначено, що за обслуговування кредиту позичальник щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту і процентами, сплачує комісію (3,14% від суми кредиту), розмір якої зазначений в Графіку платежів, що є невід'ємною частиною даного договору (а.с. 8). Відповідно до п. 2.10. Кредитного договору за здійснення розрахункового обслуговування у відповідності до умов угоди та цього договору банк стягує плату в розмірі, передбаченими Тарифами банку. У відповідності до п. 1.2.1 Кредитного договору банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов Кредитного договору, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором та Додатком № 1 «Графік платежів», що є його невід'ємною частиною, а також виконувати умови Кредитного договору. [PERSON] (відповідачка) одержала та використала за цільовим призначенням кредитні кошти в загальній сумі 18780,00 грн., що підтверджується розпискою про отримання відповідачкою картки та пін-коду до неї (а.с. 9) та випискою по особовим рахункам за 09.09.2013 року (а.с. 10). 22.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» (позивач) укладено договір факторингу № 22/12/14/1-1 (а.с. 16-19). Відповідно до п.1.1. вказаного Договору ПАТ «ОТП Банк» (клієнт/первісний кредитор) передає, а ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» (фактор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право, виникне у майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Статтею 1080 ЦК України, передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом і боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Отже, внаслідок укладення вказаного Договору факторингу № 22/12/14/1-1 від 22.12.2014 року відбулася заміна кредитора та згідно Акту приймання-передачі № 2 реєстру боржників від 22.12.2014 року до Договору факторингу № 22/12/14/1-1 від 22.12.2014 року (а.с. 37) та витягу з вказаного Акту (а.с. 38) ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором № 2005607430 від 05.09.2013 року, позичальником згідно якого є [PERSON] (відповідачка). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 625 ЦК України зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. За змістом ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідком порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно п. 1.5.4. Кредитного договору у разі порушення позичальником строків або суми сплати будь-якого з щомісячних платежів, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором. В цьому разі позичальнику рекомендованим листом надсилається вимога. Підстави виникнення права на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав регулюється чинним законодавством України. Відповідно до п. 1.5.5 Кредитного договору якщо банк на основі умов даного договору вимагає повернення споживчого кредиту, таке повернення здійснюється позичальником протягом 30-ти календарних днів з дати одержання вимоги. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов даного договору, вимога банку втрачає чинність. [PERSON] (відповідачка) прийняті на себе зобов'язання за Кредитним договором щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів та комісії належним чином не виконувала та допустила виникнення заборгованості. Так, станом на 07.10.2015 року заборгованість [PERSON] (відповідачка) перед позивачем по Кредитному договору становить 22353,87 грн. та складається з: 16174,20 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 1,29 грн. - заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках, 6178,38 грн. - заборгованість по комісії за розрахункове обслуговування, що підтверджується розрахунками заборгованості за Кредитним договором (а.с. 13, 36). Вищевказані розрахунки позивача відповідачкою та письмовими доказами по справі не спростовані. Оскільки [PERSON] (відповідачка) належним чином не виконувала своїх зобов'язань за Кредитним договором, позивачем, у відповідності до п. 1.5.4. Кредитного договору та до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, 05.01.2015 року їй було надіслано повідомлення-вимогу про дострокове повернення суми боргу за Кредитним договором (а.с. 11-12). Однак, як боржником заборгованість по кредитному договору не була погашена у вказані у вимозі строки. Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін та про наявність заборгованості за Кредитним договором № 2005607430 від 05.09.2013 року, та те, що відповідачка не подала суду жодних доказів, які би спростували позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідачки заборгованості за вищевказаним кредитним договором є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати за подання до суду позовної заяви. На підставі викладеного, відповідно 261, 514, 526, 530, 549, 611, 612, 629, 631, 634, 1049, 1050, 1054, 1077, 1078, 1080, 1084 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved