Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 10.06.2020 року [PERSON] звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 05.05.2020 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким він передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 22 тис. грн., які відповідач зобов`язувався повернути до 01.06.2020 року. Однак у строк, обумовлений у розписці, [PERSON] кошти не повернув та взятих на себе зобов`язань не виконав. Отже, позивач просить суд стягнути з відповідача борг за договором позики у розмірі 22 тис. грн. та судові витрати у розмірі 840,80 грн. [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник позивача [PERSON] подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та розглянути справу без його участі, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належними чином, відзив на позовну заяву з доказами до нього та заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за одночасним існуванням зазначених обставин ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив позивач. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 05 травня 2020 року [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 22 тис. грн., про що була укладена розписка, підписана особисто відповідачем (а.с.8). Згідно даної розписки [PERSON] зобов`язувався повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів не пізніше ніж 01 червня 2020 року. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, підписано позикодавцем і позичальником. Мотиви та застосовані норми права. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають примусовому стягненню грошові кошти в сумі 22 тис. грн. та судові витрати, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved