Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.07.2014 року і від спільного подружнього життя мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] 30.11.2015 року звернулася з позовом в суд, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/2 частки від його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що шлюб між нею і відповідачем не розірвано, однак він покинув сім'ю, коштів на утримання доньки не надає, витрати на забезпечення доньки вона несе самостійно, отримує державну допомогу при народженні дитини, інших доходів не має, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, хоча про час, день і місце розгляду справи була повідомлена належно, подавши заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності і що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с. 20). Суд визнавав явку позивача обов'язковою для дачі особистих пояснень, проте вона в судове засідання не з'явилася, повторно подала заяву про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин, враховуючи положення ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважав за можливе розглядати справу за відсутності позивача. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, зазначивши, що [PERSON] не заперечує сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, а щодо стягнення аліментів на утримання дружини - заперечує. При цьому зазначили, що відповідач в квітні 2014 року втратив роботу, після чого кілька разів змінював місце праці, не мав стабільного заробітку, відносини в сім'ї погіршились, він з ініціативи позивача залишив сім'ю і пішов проживати до своїх батьків у квартиру на [ADDRESS]. Оскільки в цій двохкімнатній квартирі мешкають його батьки, бабця і брат з дружиною, відповідач змушений з 10.03.2016 року винаймати житло, за що сплачує 2500 грн. на місяць. В серпні 2015 року [PERSON] офіційно працевлаштувався, працює в ПАТ «Укртелеком». Протягом довгого часу він не може дійти згоди з позивачем щодо способу виконання свого обов'язку з утримання дитини, так як він надає утримання в основному в натуральній формі, зокрема, купує ліки, одяг, підгузки, оплачує лікування, масажі тощо, тоді як [PERSON] наполягає виключно на грошовій формі допомоги. Відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, оскільки це відповідатиме його матеріальному стану і з огляду на те, що утримувати дітей зобов'язані обоє батьків. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, то вважають таку безпідставною, зазначаючи, що сімейні відносини між сторонами припинені саме з ініціативи [PERSON], крім цього вона працездатна, до виходу в декретну відпустку мала постійне місце праці і постійний заробіток, на даний час її повністю утримує батько, до якого вона переїхала проживати в [ADDRESS] Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.07.2014 року, в якому мають доньку [PERSON], [INFO], котра проживає разом з матір'ю (а.с. 6-8), а батько проживає окремо від сім'ї. Також встановлено, що позивач не працює, перебуває в декретній відпустці, отримує державну допомогу при народженні дитини і до досягнення дитиною трьох річного віку, інших доходів не має, а відповідач [PERSON] з 15.08.2015 року є працездатним, інвалідом не визнаний, утриманців, крім спільної з позивачкою дитини, не має, працює головним спеціалістом в ПАТ «Укртелеком» і за період з серпня 2015 по січень 2016 року отримав 33612,87 грн. доходу, що стверджується довідкою №185 від 02.03.2016 року (а.с.37). Згідно договору оренди житлового приміщення від 10.03.2016 року (а.с. 38), відповідач орендує квартиру на [ADDRESS], за що сплачує 2500 грн. на місяць. Як видно з пояснень [PERSON] і що не спростовано позивачем, він вимушений орендувати житло, оскільки за місцем реєстрації на [ADDRESS] квартира двохкімнатна, в якій мешкають його батьки, бабця і брат з дружиною, тому належних умов ще і для його проживання в цьому житлі фактично немає. Як встановлено, між сторонами існують суперечки з приводу утримання та матеріального забезпечення їхньої дитини та дружини відповідача. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами ч.ч. 1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.183 СК України, частказаробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). Згідно зі ст.ст. 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини. Як достовірно встановлено судом, відповідач працевлаштований та отримує стабільних дохід, а тому, за наведених обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на дитину в частці від доходу. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 СК України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі). У відповідності до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що прожитковий мінімум з 01.09.2015 року на одну дитину віком до 6 років становить 1167 грн. Такий же розмір прожиткового мінімуму встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» з 01.01.2016 року по 30.04.2016 року. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину в Україні в листопаді, грудні 2015 року, з січня 2016 року для дитини віком до 6 років складає 350,10 грн. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial