Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, під час шлюбу відповідно до договорів купівлі-продажу сторони придбали 1/2 частку житлового будинку №26 з господарськими будівлями по вул. Революційна м. Лисичанськ, та квартиру [ADDRESS]. В поданому позові позивач посилається на те, що після припинення шлюбних відносин сторони досягли між собою домовленості щодо розділу спільного майна в добровільному порядку таким чином,- будинок залишається за позивачем, а квартира залишається за відповідачкою. Зі свого боку позивач знявся з реєстрації в квартирі та видав відповідачці довіреність з правом продажу цієї квартири, але відповідачка не виконала їх домовленості та не переписала свою частку будинку на нього. У зв'язку з чим в поданому позові позивач просить суд розділити між сторонами спільне майно, визнавши за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку №26 з господарськими будівлями по вул. Революційна м. Лисичанськ. До початку розгляду справи по суті позивач надав до суду письмову заяву, відповідно до якої підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, справу просив розглянути без його участі. Відповідачка, яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи до суду не з»явилась та не повідомила про причини неявки. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити частково з наступних підстав. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В суді із наданих позивачем письмових доказів (а.с.5, 6-7, 8-10,21) було встановлено, що сторони дійсно перебували з 1983р., в зареєстрованому шлюбі, під час якого 21.09.1987р., сторони купили 1/2 частку житлового будинку №26 з господарськими будівлями по вул. Революційна м. Лисичанськ та право власності зареєстроване на сторони, як спільна сумісна власність. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). При цьому, згідно ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вирішуючи позов в частині розділу спільного сумісного майна подружжя судом також враховується, що відповідно до вимог ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. А неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. А тому, вирішуючи позов та враховуючи те, що сторонам належить на праві спільної сумісної власності 1/2 частка житлового будинку №26 з господарськими будівлями по вул. Революційна м. Лисичанськ, тобто кожному по 1/4 частки, то суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на 1/4 частку вище зазначеного будинку, яка належить відповідачці, таким чином задовольнивши позов частково. На підставі викладеного, ст.ст.57-65,71 СК України,

Outcome: partial