Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2006р. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO] народження. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на свою користь надвоє утримання як непрацездатної. У судовому засіданні позивач ствердила свої позовні вимоги та пояснила, що на даний час дочка почала ходити у школу, відвідує репетитора, що призводить до збільшення витрат на її утримання. Оскільки вона є інвалідом третьої групи, то має право, на її думку, на те, щоб відповідач утримував її. Сама вона ніде не працює, а займається вихованням дитини та забезпеченням дочці достойного рівня проживання. Тому просить задоволити позовні вимоги. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив суду, що на даний час він є безробітним, існує на пенсію своєї матері, хворіє на тяжку хворобу. Тому не має змоги платити аліменти на утримання дружини і просить суд відмовити у задоволенні позову. Суд, вивчивши матеріали справи та представлені сторонами доводи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 8959 від 13.08.13р. відповідач [PERSON] має захворювання на остеохондроз. Згідно довідки (від 24.01.2014р.) квартального комітету № 16 м. Золотоноша [PERSON] не працює та знаходиться на утриманні матері. Відповідно до довідки Золотоніського центру зайнятості [PERSON] перебуває на обліку як безробітний з 10 лютого 2014р. При цьому судом встановлено, що інших доходів він не має, та позивачем такої інформації не представлено у порядку, встановленому ст.. 131 ЦПК України. Таким чином суд приходить до висновку, що у відповідача [PERSON] немає на даний час ніяких доходів. Відповідно до норм ст.. 75 СК України право на утримання має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не має змоги надавати матеріальної допомоги позивачу, оскільки не має такої можливості, що підтверджується вказаними доказами. Що стосується допомоги дочці, то як пояснила позивач в судовому засіданні, відповідач [PERSON] сплачує аліменти на її утримання. При цьому суд сприймає доводи відповідача про те, що позивачка має змогу працювати сама, оскільки третя група інвалідності дозволяє їй працювати. Що стосується створення дитині належного рівня проживання, то на думку суду для кожної сім'ї він є індивідуальним і відсутні реальні критерії його оцінки. Тому посилання позивача на це, на думку суду, є необґрунтованим та безпідставним. Стороною позивача не надано достовірних та беззаперечних доказів, які могли б свідчити про необхідність потреби матеріальної допомоги крім слів позивача про необхідність оплати репетитора для дитини. При цьому відсутні будь-які документальні відомості про витрати та необхідність допомоги. Суд також вказує на те, що утримання дитини, зі слів самого позивача, вже проводиться відповідачем. А надання допомоги дружині не може ототожнюватися із допомогою дитині. Таким чином сторона позивача жодним із доказів не підтвердили свою потребу надання матеріальної допомоги з боку відповідача і, взагалі, на думку суду, не представила жодного доказу на ствердження свої позовних вимог. При цьому сторона позивача не надала жодного з доказів, які могли б стверджувати про вкрай нужденне матеріальне становище, на що вона вказує у своєму позові. Відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Остаточно суд приходить до висновку про відсутність у відповідача [PERSON] можливості надавати матеріальної допомоги своїй дружині [PERSON], з якою він не проживає, в розмірі 500грн. щомісяця.

Outcome: dismissed