Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» (надалі ТОВ «ФК «ПАРІС») звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість в розмірі 15691,76 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.07.2019 між [PERSON] (відповідач) та Акціонерними товариством «РВС БАНК» (надалі - АТ«РВС БАНК») підписано Заяву-Договір № 0035069 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Як вбачається зі змісту Заяви-Договору № 0035069 від 05.07.2019, [PERSON] підписанням цієї заяви акцептувала укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті Банку і беззастережно приєдналася до умов договору. З умовами договору ознайомлена та зобов`язалася самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до договору. За умовами Заяви [PERSON] було надано споживний кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок суму - 15384 грн 62 коп., строком на 24 місяці, процентна ставка 18 % (тип ставки - фіксована), разова комісія при видачі кредиту 2,5 % від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 3% від суми наданого кредиту, пеня, тощо. В день підписання Заяви-Договору № 0035069 від 05.07.2019 [PERSON] отримала платіжну картку за № [NUMBER] . Грошові кошти у розмірі 15384,62 грн були зараховані АТ «РВС БАНК» 05.07.2019 на картковий рахунок [PERSON] . Відповідач повернення кредитних коштів згідно Графіку платежів не здійснювала, за весь час користування кредитними коштами було здійснено часткове повернення коштів, а саме: 04.08.2019 у сумі 230,00 грн; 04.08.2019 у сумі 140,00 грн; 08.08.2019 у сумі 920,00 грн; 02.09.2019 у сумі 1300,00 грн; 30.09.2019 у сумі 1300,00 грн; 30.10.2019 у сумі 1300,00 грн та 06.12.2019 у сумі 1200,00 грн. 28 квітня 2020 року між АТ «РВС БАНК» (Первісний Кредитор) та ТОВ «ФК «ПАРІС» (Новий Кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №28/04/2020-1. Відповідно до умов вказаного договору Первісний Кредитор у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий Кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за Кредитними Договорами зазначеними у Додатку №1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною. Право вимоги за Кредитними договорами відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги. Новий кредитор після переходу до нього права вимоги стає кредитором за Кредитними договорами та одержує право вимагати від Боржників належного виконання всіх без виключення зобов`язань за Кредитними договорами, які існували та існують на момент укладання цього Договору. Згідно Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «ПАРІС» було відступлено, зокрема: тіло боргу за кредитним договором - 12640,11 грн; процентів - 721,28 грн; комісія - 1820,37 грн; заборгованість за пеню - 510,00 грн (позиція № 130 в реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами). Про відступлення права вимоги за кредитним договором позивач повідомив відповідача листом-повідомленням про відступлення права вимоги, що надіслано цінним листом з описом вкладання (відправлення 0500099036837) та підтверджується списком згрупованих поштових відправлень від 21.05.2020. Відправлення за номером 0500099036837 вручене відповідачу (адресату (одержувачу)) особисто. АТ «РВС БАНК», як первісний кредитор, виконав свої зобов`язання за договором, надавши кредит у передбаченому розмірі та на умовах вставлених договором, але [PERSON] , в свою чергу, ухиляється від виконання своїх зобов`язань за договором, без достатньої правової підстави, а тому станом на 15.02.2021 заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «ПАРІС», як новим кредитором, становить 15691 грн 76 коп., а саме: тіло боргу за кредитним договором - 12 640,11 грн; процентів - 721,28 грн; комісія - 1820,37 грн; заборгованість за штрафними санкціями (пеня) -510,00 грн. 09.04.2021 від [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому вона просить у задоволенні позову відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що позивач стверджує, що відповідно до договору про відступлення права вимоги №28/04/2020-1 від 28.04.2020, АТ «РВС «БАНК» відступає (передає), а позивач приймає (набуває) права вимоги АТ «РВС «БАНК» за кредитними договорами зазначеними в Додатку №1 до цього Договору. Проте, з матеріалів справи слідує, що надана позивачем ксерокопія договору відступлення прав вимоги не містить відомостей, що за ним АТ «РВС «БАНК» відступає права вимоги саме по кредитному договору № 0035069 від 05.07.2019. Надані Позивачем Витяги з Додатку №1 до Договору №28/04/2020-1 про відступлення права вимоги від 28.04.2020 не підписані сторонами договору відступлення прав вимоги, не містять підпису та відбитку печатки АТ «РВС «БАНК», а отже не є Реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (Додаток №1) в розумінні ст. 1, п. п. 3.1. договору і не є підтвердженням переходу (відступлення) позивачу прав вимоги до відповідача по Заяві-Договору №0035069 від 05.07.2019. Крім того, зазначає, що дійсно 05.07.2019 нею був взятий споживчий кредит в АТ «РВС «БАНК» за Заявою-Договором №0035069 на суму 15384,62 грн, з яких : 15000,00 грн - тіло кредиту, 384,62 грн - разова комісія при видачі кредиту. Так як кредит було надано на споживчі потреби, тому особливості регулювання відносин сторін по справі визначаються не тільки ЦК України та іншими нормативними актами, а ще і Законом України «Про захист прав споживачів». Споживач є вразливою стороною договірних відносин саме тому законодавець визначився з посиленим захистом споживачів і закріпив це відповідних нормах Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема за положеннями абзацу 3 частини 4 статті 11, кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Тому вона не визнає суми комісій, які позивач зазначив в своєму розрахунку заборгованості станом на 15.02.2021, а саме: разову комісію при видачі кредиту - 2,5% від суми наданого кредиту та щомісячну комісію за супроводження кредиту - 3% від суми наданого кредиту. Також, заявляє про застосування строку позовної давності щодо позовних вимог про стягнення пені, оскільки період за який позивач нараховує пеню становить: з 09.01.2020 по 29.02.2020. Однак позовна заява має вихідний номер №1502/4 від 15.02.2020, а надійшла вона до суду та зареєстрована 24.02.2021. Відтак, підлягає стягненню пеня за період із 15.02.2020 по 29.02.2020. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що у цей період АТ «РВС «БАНК» було нараховано лише 150,00 грн пені (пеня = 15 днів (з 15.02.2020 по 29.02.2020) * 10,00 грн = 150,00 грн). Отже, підлягає до стягнення 150,00 грн пені, а у задоволенні решти позовних вимог про стягнення 360,00 грн пені, які перебувають за межами 1-річного строку позовної давності, просить відмовити (510,00 грн - 150,00 грн = 360,00 грн). Відповідно до копій квитанцій АТ «Приватбанк» (які додає до відзиву), вона здійснила оплату за споживчим кредитом на суму 6020,00 грн, тому стосовно суми заборгованості по Заяві-Договору № 0035069 від 05.07.2019 укладеного між нею та АТ «РВС «БАНК» щодо тіла споживчого кредиту та відсотків по кредиту вона заперечує та надає власний розрахунок, відповідно до якого сума заборгованості становить 10875,16 грн, з яких: 9999,10 грн - тіло кредиту; 726,06 грн - відсотки; 150,00 грн - пеня. До відзиву відповідачем додано розрахунок заборгованості та дублікати квитанцій (а.с.97-98, 99-103, 104-108). 29.04.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідь обґрунтована наступним. Постанова Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» втратила чинність на підставі Постанови Національного банку №49 від 08.06.2017. На момент підписання між [PERSON] та АТ «РВС БАНК» Заяви-Договору № 0035069 від 05.07.2019 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, та подання позивачем позову до [PERSON] про стягнення заборгованості, діяла саме Постанова Національного банку № 49 від 08.06.2017 «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної, річної процентної ставки за договором про споживчий кредит», яка не місить заборони банку встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо). Крім того, Заявою-Договором № 0035069 від 05.07.2019, яка підписана [PERSON] , визначено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку і кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Таким чином, позовні вимоги позивача, зокрема, в частині стягнення щомісячної комісії за супроводження кредиту - 3% від суми наданого кредиту, є обґрунтованими. Щодо наданого Відповідачем власного розрахунку, позивач зазначає, що відповідач при здійсненні власного розрахунку заборгованості не врахував, що умовами договору визначено аннуітетний графік платежів (додаток №1 Договору), а саме щомісячне надходження 1 229,60 грн, які спрямовуються на погашення заборгованості за такою черговістю: для оплати прострочених процентів; для оплати простроченої щомісячної комісії; для оплати простроченої заборгованості за сумою споживчого кредиту; для погашення строкових процентів; для оплати строкової щомісячної комісії; для погашення строкової заборгованості за сумою споживчого кредиту; для погашення штрафів та пені за порушення умов договору; інші платежі за договором, у тому числі для оплати витрат банку, пов`язаних з проведеними банком заходами з повернення простроченої заборгованості. Банк залишає за собою право на свій розсуд вносити зміни до послідовності погашення заборгованості за споживчим кредитом. У випадку часткового достроково повернення частини споживчого кредиту менше суми щомісячного платежу, така сума залишається на рахунку для погашення заборгованості та акумулюється до розміру суми щомісячного платежу, при цьому списання банком суми коштів для здійснення часткового дострокового погашення заборгованості відбувається виключно в дату чергового платежу у відповідності з Графіком платежів. За період з 05.07.2019 по 04.05.2020 від боржника отримані надходження (фактичний графік погашення): 05.07.2019 - 384,62 грн (в погашення з грануванням черговості платежів: разової комісії - 384,62 грн); 04.08.2019 - 370,00 грн (в погашення з урахуванням черговості платежів: щомісячних процентів - 238,46 грн, щомісячної комісії - 131,54 грн); 08.08.2019 - 920,00 грн (в погашення з урахуванням черговості платежів: щомісячної комісії - 330,00 грн, тіла кредиту - 529,60 грн, пені - 20,00 грн, залишок коштів - 40,40 грн); 02.09.2019 - 1300,00 грн (в погашення з урахуванням черговості платежів: щомісячних процентів - 230,52 грн, щомісячної комісії -461,54 грн., тіла кредиту - 537,54 грн, залишок коштів - 70,40 грн); 30.09.2019 - 1300,00 грн (в погашення з урахуванням черговості платежів: щомісячних процентів - 214,76 грн, щомісячної комісії - 461,54 грн, тіла кредиту - 553,30 грн, залишок коштів - 70,40 грн); 30.10.2019 - 1300,00 грн (в погашення з урахуванням черговості платежів: щомісячних процентів - 213,90 грн, щомісячної комісії - 461,54 грн, тіла кредиту - 554,16 грн, залишок коштів 70,40 грн); 05.12.2019 - зарахування в обліку переплати попередніх періодів в рахунок погашення поточного платежу в сумі 251,60 грн (= 40,40 грн залишок платежу від 08.08.2019+ 70,40 грн залишок платежу від 02.09.2019 + 70,40 грн залишок платежу від 30.10.2019) (в погашення з урахуванням черговості платежів: прострочених щомісячних процентів - 198,15 грн, простроченої щомісячної комісії - 53,45 грн); 06.12.2019 - 1200,00 грн (в погашення з урахуванням черговості платежів: простроченої щомісячної комісії - 408,09 грн, тіла кредиту - 569,91 грн, залишок коштів - 222,00 грн); 08.01.2020 - зарахування в обліку переплати попередніх періодів в рахунок погашення поточного платежу в сумі 222,00 грн (= 222,00 грн залишок платежу від 06.12.19) (в погашення з урахуванням черговості платежів: прострочених щомісячних процентів - 196,21 грн, простроченої щомісячної комісії - 25,79 грн). Разом отримано: 6774,62 грн. Разом погашено: 6774,62 грн (в т.ч. разова комісія 384,62 грн, щомісячні проценти 1292,00 грн, щомісячна комісія 2333,49 грн, тіло кредиту 2744,51 грн, пені 20,00 грн) . За період з 04.05.2020 по дату подання позову до суду від боржника надходжень не було, залишок заборгованості не змінився і складає 15691,76 грн. Таким чином, віднесення відповідачем всіх сум, які за весь час користування кредитними коштами вона частково сплатила, в рахунок погашення заборгованості виключно по тілу кредиту є помилковим, а розмір заборгованості відповідно до розрахунку позивача має місце за результатом не виконання відповідачем свої обов`язків на умовах та у строки, визначені в договорі. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності відносно позовних вимог про стягнення пені, позивач зазначає, що постановою від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від №215, установлено з 12 березня до 03 квітня 2020 року на усій території України карантин. Період дії карантину неодноразово продовжувався та до теперішнього часу не закінчився. А відповідно до п.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином, позивач має право на стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 510,00 грн. Також, з метою розвінчання сумнівів відповідача щодо належного оформлення Додатку №1 сторонами Договору відступлення права вимоги №28/04/2020-1 від 28.04.2020, позивач надає копію Додаток № 1 до Договору з підписами уповноважених представників сторін цього Договору та скріпленого їх печатками (а.с.113-116, 117-123, 124, 125-130). 29.06.2021 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. 25.06.2021 від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає у повному обсязі та заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 05.07.2019 між [PERSON] та АТ «РВС«БАНК» підписано Заяву-Договір №0035069 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до вказаної заяви [PERSON] отримала споживчий кредит, шляхом перерахунку на картковий рахунок на наступних умовах: тип кредиту - споживчий кредит; сума кредиту - 15384,62 грн; строк дії кредиту - 24 місяці; процентна ставка - 18 % річних, тип ставки фіксована; разова комісія при видачі кредиту 2,5% від суми наданого кредиту; валюта кредиту - гривня; щомісячна комісія за супроводження кредиту 3% від суми наданого кредиту; тощо. Також підписанням цієї угоди [PERSON] акцептувала укладення вищевказаного договору, який розміщений на Сайті Банку і беззастережно приєдналась до умов Договору (а.с.22). Разом з вказаною заявою [PERSON] ознайомлена під підпис: з Графіком платежів та розрахунком загальної вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (із урахуванням вартості всіх супутніх послуг); з Паспортом споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживний кредит), яким визначені істотні умови договору, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін - пеня у розмірі 10,00 грн за кожен день прострочення щомісячного платежу, та інші умови (а.с.23, 24) . Тобто, матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] на момент укладення кредитного договору 05.07.2019 була ознайомлена та погодилась з умовами вказаними у цих документах, зокрема й щодо сплати процентів, комісій та пені у зазначених в них розмірах і порядках нарахування. 28 квітня 2020 року між АТ «РВС БАНК» (Первісний Кредитор) та ТОВ «ФК «ПАРІС» (Новий Кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №28/04/2020-1. Відповідно до умов вказаного договору Первісний Кредитор у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий Кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за Кредитними Договорами зазначеними у Додатку №1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є його невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС БАНК» та боржниками. Право вимоги за Кредитними договорами відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги. Новий кредитор після переходу до нього права вимоги стає кредитором за Кредитними договорами та одержує право вимагати від Боржників належного виконання всіх без виключення зобов`язань за Кредитними договорами, які існували та існують на момент укладання цього Договору (а.с.29-34). Відповідно до Витягу з Додатку №1 до Договору №28/04/2020-1 про відступлення прав вимоги від 28.04.2020, сторона договору (боржник), права вимоги за яким відступаються, [PERSON] ; ІПН [NUMBER] ; номер договору 0035069; дата договору 05.07.2019; дата закінчення договору 05.07.2021; процентна ставка 18,00; заборгованість 15181,76 грн, з яких: тіло - 12640,11 грн, проценти - 721,28 грн, комісії 1820,37 грн; заборгованість за пенею загальна - 740 грн, за період по 29.02.2020 - 510 грн. Запис в реєстрі №130 (а.с.35, 117-123). З копії акту прийому-передачі прав і документів до Договору про відступлення прав вимоги №28/04/2020-1 від 28.04.2020 та Витягу з Додатку №1 до Акту прийому-передачі прав і документів до Договору про відступлення прав вимоги №28/04/2020-1 від 28.04.2020 слідує, що у зв`язку з укладенням Договору про відступлення прав вимоги №28/04/2020-1 від 28.04.2020 АТ «РВС БАНК» передає, а ТОВ «ФК «ПАРІС» приймає право вимоги до позичальників зазначених в Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги №28/04/2020-1 від 28.04.2020. первісний кредитор передає документацію Новому кредитору, а Новий кредитор приймає від Первісного кредитора документи за наступним переліком наведеним в Додатку до цього Акту, який є невід`ємною частиною Договору. Запис в реєстрі №130 (а.с. 36,37, 124-130). На підтвердження видачі та руху коштів по рахунку [PERSON] позивачем надано виписки АТ «РВС БАНК» по особовому рахунку за період з 05.07.2019 по 04.12.2020 (а.с.38-66). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по боржнику [PERSON] станом на 15.02.2021 заборгованість останньої складає 15691,76 грн, а саме: 12640,11 грн - заборгованість по тілу кредиту; 0,00 грн - заборгованість по разовій комісії; 1820,37 грн - заборгованість по щомісячній комісії; 721,28 грн - заборгованість по процентам; 510,00 грн - заборгованість по пені (нарахована за період з 09.01.2020 по 29.02.2020) (а.с.67-75). ТОВ «ФК «ПАРІС» направляв [PERSON] вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання 04.05.2020 за вих.№130, яка отримана останньою (а.с.76-77, 78, 79-81, 82). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови оппонента. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частини 1, 2 ст.207 ЦК України передбачають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Тлумачення ч.1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: а) купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК України); б) дарування (ч.2 ст. 718 ЦК України); в) факторингу (глава 73 ЦК України). Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Частина 1 ст.516 ЦК України передбачає, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. А тому, суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «ПАРІС» набуло права та обов`язки відносно [PERSON] з підстав, передбачених ст.512 ЦК України, а саме внаслідок передання первісним кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). У ч.1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК України). У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в цьому випадку АТ «РВС БАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1,2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Заперечення відповідача, викладені у відзиві, спростовуються вищевказаними доказами та доводами позивача. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами кредитний договір відповідає вимогам чинного на той час законодавства та вільному волевиявленню сторін, під час укладення кредитного договору [PERSON] була ознайомлена з його умовами, висловила своє волевиявлення шляхом підписання договору і виконувала його умови, що свідчить про прийняття нею таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків. Разом з тим, відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позов заявляє про застосування строку позовної давності щодо позовних вимог про стягнення пені. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМ України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. Карантин неодноразово продовжено та до теперішнього часу не знято. Враховуючи, що згідно наданого розрахунку заборгованості позивача, датою виникнення прострочки платежу є 08.01.2020, період за який нараховується пеня є 09.01.2020 по 29.02.2020, тобто момент виникнення у позивача права на пред`явлення позову, з метою реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, припадає на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а тому строки, визначені 258 ЦК УКраїни, продовжуються на строк дії такого карантину. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «ПАРІС» звернулось з позовом до [PERSON] в частинні стягнення пені в межах строку позовної давності. Таким чином, зваживши у сукупності надані ТОВ «ФК «ПАРІС» докази по справі, суд погоджується з розрахунками виконаними та наданими позивачем, оскільки вони проведені на підставі умов зазначених в Заяві-Договорі №0035069 від 05.07.2019 та додатків до неї, які підписані відповідачем - [PERSON] , та приходить до висновку, що [PERSON] не виконує взятих на себе зобов`язань, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість яка становить 15691,76 грн, а саме: 12640,11 грн - заборгованість по тілу кредиту; 721,28 грн - заборгованість по процентам; 1820,37 грн - заборгованість по щомісячній комісії; 510,00 грн - заборгованість по пені (нарахована за період з 09.01.2020 по 29.02.2020). Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2270,00 грн, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 207, 526, 549, 551, 611, 625, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України.

Outcome: approved