Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

ТОВ «Житло-Сервіс» звернулось в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 20648 гривень 30 копійок. Посилається на те, що ТОВ «Житло-Сервіс» як обслуговуюча організація житлового будинку з підземним паркінгом, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , надає власникам житлових та нежитлових приміщень послуги з утримання будинку та прибудинкової території. ТОВ «Житло-Сервіс» було укладено договір на постачання електричної енергії з ТОВ «Київські енергетичні послуги», договір на вивезення твердих побутових відходів з ПП «Спецкомунтехніка», договір щодо технічного обслуговування ліфтів з ТОВ «Ізамет-Україна-Комплект». [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] у рівних частках на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07 березня 2019 року. Між ТОВ «Житло-Сервіс» та відповідачами було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № ПЯ8-6. Відповідно до умов договору позивач зобов`язується надавати відповідачам послуги відповідно до затвердженого тарифу (розпорядження КМДА № 206 від 08 квітня 2016 року), а відповідачі зобов`язуються оплачувати послуги не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідачі постійно користуються наданими послугами згідно договору, але сплачують за них не в повному обсязі. Таким чином, за період з березня 2019 року по грудень 2019 року виникла заборгованість у сумі 20648 гривень 30 копійок. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідачі відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подали. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що ТОВ «Житло-Сервіс» як обслуговуюча організація житлового будинку з підземним паркінгом, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , надає власникам житлових та нежитлових приміщень послуги з утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджується актом приймання-передачі житлових будинків від 01 березня 2010 року (а.с. 8). ТОВ «Житло-Сервіс» було укладено договір на постачання електричної енергії з ТОВ «Київські енергетичні послуги» (а.с. 17-27), договір на вивезення твердих побутових відходів з ПП «Спецкомунтехніка» (а.с. 76-80), договір щодо технічного обслуговування ліфтів з ТОВ «Ізамет-Україна-Комплект» (а.с. 94-97). [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] у рівних частках на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07 березня 2019 року (а.с. 9-12). Між ТОВ «Житло-Сервіс» та відповідачами 01 квітня 2019 року було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № ПЯ8-6 (а.с. 13-15). Відповідно до умов договору позивач зобов`язується надавати відповідачам послуги відповідно до затвердженого тарифу (розпорядження КМДА № 206 від 08 квітня 2016 року), а відповідачі зобов`язуються оплачувати послуги не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. З позову вбачається, що відповідачі постійно користуються послугами згідно договору про участь у витратах на утримання паркінгу, але сплачують за них не в повному обсязі. Відповідачами відзив на позовну заяву до суду не подано. Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості, що за період з березня 2019 року по грудень 2019 року становить 20648 гривень 30 копійок. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачам як власникам квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідачі мають заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або формами, затвердженими в установленому порядку. На підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунок заборгованості (а.с. 5). Відповідачі відзив на позовну заяву не подали, доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості не надали. Оцінивши наданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. З урахуванням наведеного та вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідачів відповідно до їх часток у праві власності на майно заборгованість в загальній сумі 20648 гривень 30 копійок, по 10324 гривні 15 копійок з кожного. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102 гривні, по 1051 гривні з кожного.

Outcome: approved