Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Україна» звернулося в суд з вищевказаним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги в ході судового розгляду, просило визнати недійсними укладені між [PERSON] та ФГ «Таїсія»: договір оренди земельної ділянки розміром 2,56 га, кадастровий номер 6522682500:08:004:0040 від 28 квітня 2015 року та договір оренди земельної ділянки розміром 3,09 га, кадастровий номер 6522682500:07:008:0051 від 01 липня 2015 року; зобовязати Горностаївське РУЮ Херсонської області скасувати державну реєстрацію права оренди ФГ «Таїсія», зареєстрованого на підставі вказаних договорів оренди земельних ділянок, реєстраційні записи № 9508514 від 28.04.2015 року та № 10238848 від 01.07.2015 року; вирішити питання про судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 10 грудня 2012 року між ним та власницею двох земельних ділянок загальною площею 5,65 га [PERSON] був укладений договір оренди цих земельних ділянок строком 5 років з моменту його державної реєстрації. Право оренди земельної ділянки на підставі вказаного договору ТОВ «ТД «Україна» не зареєструвало. Відповідно до п. 19 умов укладеного договору земельна ділянка була передана позивачеві згідно акту прийому-передачі від 10.12.2012 року. У березні 2015 року позивач дізнався, що відповідач [PERSON] 28.04.2015 року та 01.07.2015 року уклала договори оренди належних їй земельних ділянок з ФГ «Таїсія» та в ці ж дні Реєстраційною службою [PERSON] РУЮ Херсонської області здійснена і державна реєстрація права оренди вказаних земельних ділянок за ФГ «Таїсія». ТОВ «ТД «Україна» вважає, що [PERSON] не мала права без припинення діючого договору оренди з ним укладати нові договори оренди, оскільки існуючий між ними договір набув чинності з моменту досягнення згоди з усіх його істотних умов та підписання; договором не встановлено строку його реєстрації та реєстрації права оренди, а отже позивач міг зареєструвати їх в будь-який час, з моменту укладення договору та до закінчення його дії. Крім того, позивач вважає, що укладення [PERSON] договору оренди з ФГ «Таїсія» порушило його право як орендаря, яке підлягає захисту шляхом визнання оспорюваних договорів оренди землі недійсними та скасування державної реєстрації права оренди земельних ділянок ФГ «Таїсія». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Суду пояснив, що 10.12.2012 року між ТОВ «ТД «Україна» та [PERSON] був укладений договір оренди належних останній земельних ділянок загальною площею 5,65 га. строком 5 років. Вони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, скріпили його своїми підписами, а отже він набув чинності. Вказаний договір оренди не пройшов державної реєстрації, оскільки позивач не мав змоги цього зробити через велику кількість таких договорів з іншими особами. Крім того, з 01.01.2013 року обовязкової державної реєстрації договорів оренди не вимагалось, оскільки після внесення змін до ч.3 ст.640 ЦК України та виключення статей 18, 20 із Закону України „Про оренду землі державній реєстрації підлягає не договір оренди землі, а право оренди. Зазначив, що право оренди за вказаним договором після 01.01.2013 року ТОВ «ТД «Україна» не зареєстровано, оскільки цьому перешкодило укладення в 2015 році договорів оренди [PERSON] з ФГ «Таїсія». Зазначив, що земельна ділянка [PERSON] була передана ТОВ «ТД «Україна» за актом приймання-передачі, протягом 2012 -2014 років добросовісно оброблялася позивачем, власнику землі виплачувалась плата за її використання. Підтвердив, що з 2015 року земельними ділянками, належними [PERSON], користується ФГ «Таїсія». Вважає, що [PERSON] не могла укладати нові договори оренди в той час, коли існує діючий договір оренди з ТОВ «ТД Україна». Саме цим порушено право оренди позивача, яке підлягає захисту у відповідності з положеннями ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України шляхом визнання недійними оспорюваних договорів оренди. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], він же представник ФГ «Таїсія», позов не визнав. Пояснив, що станом на час укладення договору оренди землі 10.12.2012 року між ТОВ «ТД «Україна» та [PERSON] вимагалась обовязкова державна реєстрація договору. Оскільки цей договір не був зареєстрований, він не набув чинності та не створив для сторін юридичних наслідків. Крім того, з 01.01.2013 року обовязковій державній реєстрації підлягало право оренди. Разом з тим, своє право оренди за договором від 10.12.2012 року позивач не зареєстрував, а тому не набув цього права, отже і не може ставити вимогу про його захист шляхом визнання недійсним договорів оренди землі, укладених [PERSON] з ФГ «Таїсія». Також зазначив, що укладені договори оренди земельних ділянок між [PERSON] та ФГ «Таїсія» від 28.04.2015 року та від 01.07.2015 року були спрямовані на настання реальних наслідків, відповідали волі сторін, сторони дійшли згоди з усіх істотних умов договору, підписавши їх. ФГ «Таїсія» зареєструвало на підставі укладених договорів своє право оренди у визначений законом спосіб, використовує земельні ділянки, спорів щодо оренди між сторонами немає. Вважає, що укладенням [PERSON] договорів оренди з ФГ «Таїсія» жодних прав позивача не порушено, а тому підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними немає. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] РУЮ Херсонської області та третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відділу Держземагенства у [PERSON] районі Херсонської області в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від них до суду надійшли заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Суд вважав можливим розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів ФГ «Таїсія» та [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину № 764, виданого 06 жовтня 2010 року [PERSON] державної нотаріальною конторою, належить земельна ділянка площею 2,56 га, кадастровий номер 6522682500:08:004:0040 та земельна ділянка площею 3,09 га, кадастровий номер 6522682500:07:008:0051, які розташовані на території Каїрської сільської ради Горностаївського району Херсонської області (а.с. 12, 138). Також судом встановлено, що 10 грудня 2012 року між [PERSON] та ТОВ «ТД «Україна» укладено договір оренди землі, за умовами якого [PERSON] передала належні їй вищевказані земельні ділянки загальним розміром 5,65 га в оренду. Вказаний договір підписаний сторонами, містить умови щодо обєкта оренди, строку дії, договору, орендної плати (а.с. 5-6). Даний договір не пройшов державної реєстрації, чого не заперечено представником позивача. Згідно акту про передачу та прийом земельної ділянки натурі від 10.12.2012 року [PERSON] передала земельну ділянку ТОВ «ТД «Україна» (а.с. 7). З довідки ТОВ «ТД «Україна» від 12.06.2015 року встановлено, що за користування земельною ділянкою, належною [PERSON], позивачем за 2013-2014 роки їй виплачена орендна плата (а.с. 11). Згідно відповіді Відділу Держземагенства у [PERSON] районі Херсонської області від 18.03.2015 року станом на 01.01.2013 року договори оренди на земельні ділянки, які належать [PERSON], що розташовані на території Каїрської сільської ради, не зареєстровані (а.с. 135). Також судом встановлено та не заперечено сторонами, що 28 квітня 2015 року між [PERSON] та Фермерським господарством «Таїсія» укладено договір оренди земельної ділянки розміром 2,56 га, кадастровий номер 6522682500:08:004:0040 (а.с. 85-86,139-140), а 01 липня 2015 року договір оренди земельної ділянки розміром 3,09 га, кадастровий номер 6522682500:07:008:0051 (а.с. 87-88, 141-142). Не заперечено сторонами і того факту та встановлено судом, що право оренди земельних ділянок, належних [PERSON], зареєстровано за ФГ «Таїсія» на підставі договору оренди від 28.04.2015 року, про що державним реєстратором вчинено реєстраційний запис про інше речове право № 9508514 (а.с. 12- зворотній бік, а.с. 137) та на підставі договору оренди від 01.07.2015 року, про що вчинено реєстраційний запис № 10238848 (а.с. 136). Відповідно до вимог ст. 90 ЗК України власник земельної ділянки має право передавати земельну ділянку в оренду. Згідно ч.1 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України та ч.8 ст.93 ЗК України відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Спеціальним Законом, який регулює орендні відносини, є Закон України „Про оренду землі. Статтею ст.13 Закону України „Про оренду землі визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом статей 18, 20 Закону України „Про оренду землі, в редакції, яка діяла на момент укладення договору оренди між ТОВ «ТД Україна та [PERSON] від 10 грудня 2012 року, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом з тим, цивільні права та обовязки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладення договору. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-162цс13, яка за приписами ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. За змістом ст. 125 Земельного кодексуУкраїни право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Положеннями статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статі 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав є обов'язковою. Частиною першою статті 4 Закону встановлено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянста, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема й право оренди земельної ділянки. Аналізуючи зібрані у справі докази, виходячи із приписів законодавчих норм, які врегульовують питання оренди землі, моменту укладення договорів оренди земельних ділянок, набрання ними чинності та виникнення права оренди, суд приходить до висновку, що не зареєструвавши у встановленому законом порядку договір оренди землі від 10 грудня 2012 року та право оренди земельної ділянки за цим договором, позивач у відповідності до приписів ст. 125 ЗК України, Закону України «Про оренду» землі не набув права оренди спірних земельних ділянок. Так, фактично протягом 2012-2014 років між ТОВ «ТД «Україна» та [PERSON] існували відносини щодо користування позивачем її земельними ділянками, чого жодною із сторін в судовому засіданні не заперечено. Разом з тим, саме відсутність зареєстрованого права оренди за ТОВ „ТД „Україна не створило для нього юридичних наслідків за договором від 10.12.2012 року та надало можливість [PERSON] укласти з ФГ «Таїсія» договори оренди землі від 28 квітня 2015 року та від 01 липня 2015 року. Правовою гарантією на судовий захист особистого немайнового права та інтересу особи являється ст. 16 ЦК України, яка одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачає визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Частина перша ст.215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Судом встановлено, що укладення договорів оренди землі від 28 квітня 2015 року та від 01 липня 2015 року між [PERSON] та ФГ «Таїсія» були здійснені відповідно до вимог чинного законодавства. Сторони дійшли згоди, щодо всіх істотних умов договору, скріпили їх своїми підписами, зміст цих правочинів, не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Крім того, у встановлений законом спосіб ФГ «Таїсія» 28.04.2015 року та 01.07.2015 року зареєструвало за даними договорами своє право оренди, про що державним реєстратором вчинено відповідні записи № 9508514 та № 10238848. На даний час ФГ «Таїсія» орендує вказані земельні ділянки, фактично їх використовуючи, що підтверджено в судовому засіданні сторонами. При встановлених обставинах та досліджених доказах, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог. Позивачем не доведено факту виникнення у нього права оренди за договором від 10.12.2012 року, що свідчить про відсутність правових підстав для захисту цього права шляхом визнання недійсними договорів оренди землі, укладених 28 квітня 2015 року та 01 липня 2015 року між [PERSON] і ФГ «Таїсія», та скасування державної реєстрації права оренди даних земельних ділянок за ФГ «Таїсія». Таким чином, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. У звязку з залишенням позову без задоволення, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed