Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Сторони перебували в шлюбі з 03.09.2010р., шлюб зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 414. Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 3.10.13р. № 334/7726/13-ц шлюб між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вказавши в заяві, що вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, шлюб між ними розірвано, [PERSON]. не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову та до повноліття дитини. Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь кошти на своє утримання у розмірі 500 грн., у зв'язку з тим, що вона на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, і потребує матеріальної допомоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина та позивачки у твердій грошовій сумі. Однак, не згодний з розміром аліментів на утримання дитини та позивачки, вважає вказану суму завеликою, оскільки він не працює. Крім того, вказав, що на сьогоднішній день дитина вже досягла 3-річного віку. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши всі надані докази у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності зі ст.180, 181, 184 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до повноліття. Утримання може бути як у частці від доходу платника так і в твердій грошовій сумі. Відповідач є батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження. З пояснень сторін видно, що після припинення спільного проживання та ведення спільного господарства, відповідач у добровільному порядку не надає позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини та коштів на її утримання. Дитина сторін [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітнього сина, суд, у відповідності зі ст.182 Сімейного Кодексу України враховує матеріальне становище дитини, відсутність у неї інших доходів, а також матеріальне становище платника, який не працює, однак є працездатний, відсутність у нього інших утриманців і вважає, що він має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно. Крім того, судом встановлено, що у даний час позивачка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, потребує матеріальної допомоги. Відповідач не утримує її в достатньому розмірі. На підставі ст.84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3-х років. Суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки в розмірі 300 грн. до досягнення сином [PERSON] 3-х років, тобто до [INFO] Відповідно до ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Доказів відсутності можливості надавати таку допомогу сину та позивачці відповідач суду не надав. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в доход держави в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial