Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Сторони та їх представники у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 07 березня 1968 року [PERSON], уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], видане повторно 25 вересня 2007 року відділом РАЦС Драбівського районного управління юстиції Черкаської області. [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]). Як встановлено у судовому засіданні, за життя покійним [PERSON], на спільні кошти сім'ї, було побудовано домоволодіння [ADDRESS] в якому проживала його родина, а саме дружина - [PERSON] та їх спільний син - [PERSON], 1969 року народження, що підтверджується відповідною довідкою Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району. Оскільки вказане домоволодіння було побудовано в період шлюбних відносин, то у відповідності до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969 року (діючого на час побудови домоволодіння і проживання в ньому) дане нерухоме майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969 року, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо не визначено домовленістю між ними або шлюбних договором. Так, будь-яких домовленостей з приводу поділу майна між подружжям не було, шлюбний договір між ними не укладався, тому, [PERSON] належить право власності на 1/2 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Інша 1/2 частина даного домоволодіння належить померлому чоловіку [PERSON] і є спадщиною, що відкрилася внаслідок його смерті. У відповідно до п.2 ч.1 ст. 549 ЦК України, 1963 року, якій діяв на момент відкриття спадщини, [PERSON], як дружина померлого та [PERSON], як його син, фактично вступили в управління і володіння спадковим майном, оскільки проживали зі спадкодавцем за однією адресою, та кожен з них, отримав у спадок по 1/4 частини спадкового майна, яка складалося із 1/2 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, після смерті спадкодавця [PERSON], його дружина має право власності в порядку спадкування за законом на 3/4 (? + ?) частки спірного домоволодіння, а інша 1/4 частина домоволодіння належала на праві власності синові - [PERSON], який [INFO] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]). У свою чергу, за життя [PERSON] 07 липня 1997 року зареєстрував шлюб з [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу серії І-КИ №337764, від якого у них народилися спільні діти: донька - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], 08 серпня 2002 року. Таким чином, після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина, що складається з: автомобіля марки «ГАЗ 2705», 1999 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], та ? частини домоволодіння [ADDRESS] і згідно ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його мати - [PERSON], його дружина - [PERSON] та його діти [PERSON] і [PERSON]. Згідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, дружина разом з дітьми померлого [PERSON] у призначений законом термін прийняли спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори. У свою чергу, [PERSON], у відповідності до ст.1273 ЦК України, відмовилась від своєї частини спадщини після смерті сина [PERSON] на користь його дружини і його дітей, шляхом подачі відповідної заяви до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори в межах строків, передбачених ст. 1270 ЦК України. 28 серпня 2013 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. спадкоємцям: [PERSON], [PERSON], [PERSON] були видані три Свідоцтва про право на спадщину за законом на автомобіль марки «ГАЗ-2705», 1999 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], згідно до яких кожен з них успадкував 1/3 частку спадщини, у тому числі з урахуванням 1/12 частини, від якої відмовилася [PERSON]. Разом з тим, 28 серпня 2013 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння [ADDRESS], оскільки не підтверджується факт належності спадкодавцю спадкового майна у вигляді вказаного житлового будинку. Як вбачається з матеріалів справи, станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі №19197 (переданій Комунальним підприємством Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» на зберігання до Дніпропетровської районної ради), відсутні правовстановлювальні документи, що підтверджують право власності будь-кого на домоволодіння [ADDRESS] Згідно записів погосподарських книг Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району будівництво спірного житлового будинку було здійснено в 1980 році [PERSON] (батьком [PERSON]). Надати інформацію про дозвіл на будівництво спірного житлового будинку Новоолександрівська сільська рада не має можливості у зв'язку з тим, що протоколи засідань виконкому сільської ради по 1988 рік включно передані на зберігання в архів Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Рішення про прийняття житлового будинку по [ADDRESS] згідно протоколів засідань виконкому сільської ради, які знаходяться на зберіганні в сільській раді з 1989 року по теперішній час не приймалися. Право власності на житловий будинок [ADDRESS] не реєструвались. В 1986 році був змінений номер будинку спірного домоволодіння з 35 на [ADDRESS] У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського PCP 31 січня 1966 року, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Таким чином, державна реєстрація права власності на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] здійснена не була. Відповідно до абз.3 ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до ч.7 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 11 лютого 2010 року, державна реєстрація прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав. Повноваження щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав, відмову в такій реєстрації, її зупинення, про державну реєстрацію обтяжень, про скасування запису, погашення запису та внесення змін до записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснює державний реєстратор (ч.1 ст.2, ч.2 ст.9 названого вище Закону). Згідно до п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав. Відповідно до пп. 10 пункту 37 вказаного Порядку, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Частиною 4 ст. 334 ЦК України визначено, що право власності виникає з моменту державної реєстрації права власності у відповідних органах, що здійснюють таку реєстрацію. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року за №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» нотаріус проводить державну реєстрацію прав: реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва (нотаріус, яким вчиняється дія); у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва (нотаріус, яким вчинено таку дію) на підставі заяви про державну реєстрацію прав власності, поданої власником. Відповідно до ст.ст. 182, 210 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до рекомендацій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування (лист №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року) Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно . затверджене наказом Мінюста від 07 лютого 2002 року. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, спору, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного кодексу України 2004 року. Відповідно до п.3.2 вищезазначеного листа по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі). Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлювальні документи на будинок, навіть якщо споруджено самовільно. За наявності доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно до ст. 25 ЦК України правоздатність особи (здатність мати права та обов'язки) припиняється в момент її смерті. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи, що до Позивачки перейшли права власності на житловий будинок, проте вона не має можливості оформити законодавчі документи у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом. Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Приписами ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно з абз. 4 п. 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N20/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус для видачі свідоцтва про право на спадщину вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав як позивачів за первісним позовом так і третьої особи із самостійними вимогами на вищезазначене спадкове майно, а їх позовні вимоги не суперечать чинному законодавству і не порушують прав третіх осіб, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовів в частині визнання спадковим майном домоволодіння [ADDRESS] та визнання права власності за кожним із позивачів відповідних часток на дане спадкове майно. Що стосується позовних вимог в частині внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про власників відповідних часток спадкового майна, суд вважає їх не обґрунтованими, оскільки позивачі не зазначають яким саме чином необхідно здійснити вказані дії та хто саме повинен їх вчиняти, тому вказані вимоги є некоректними і підлягають залишенню без задоволення.

Outcome: partial