Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лєд Оріджинал» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому, уточнивши зміст позовних вимог згідно заяви від 06 лютого 2017 року, просить стягнути з відповідача 16742 грн. 90 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 216 грн. за оплату послуг поштового зв'язку. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 08 серпня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лєд Оріджинал» та [PERSON] було укладено трудовий договір № 4 з торговим представником, згідно якого відповідача прийнято у товариство для виконання роботи на посаді торгового агента. Крім того, 08 серпня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 1-МВ про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей. При виконанні своїх посадових обовязків, відповідач отримував продукцію згідно видаткових накладних від фізичної-особи підприємця [PERSON], яка діє від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Лєд Оріджинал» на підставі договору про співробітництво від 01 квітня 2016 року та користується відповідно тими ж правами, що і позивач. Продукцію відповідач зобовязувався реалізовувати, а отримані кошти одразу передати позивачу шляхом перерахування їх на рахунок ФОП [PERSON] Починаючи з 22 липня 2016 року позивач через ФОП [PERSON] відправив відповідачу продукцію на загальну суму 16742 грн. 90 коп., що підтверджується видатковими накладними та квитанціями про оплату послуг поштового звязку на суму 216 грн., проте, відповідач ні отримані від реалізації кошти, ні саму продукцію не повернув. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Лєд Оріджинал» з метою отримання інформації і вирішення проблеми шляхом переговорів телефонував відповідачу, проте з ним не було звязку. А тому, оскільки відповідач не виконав свої зобовязання згідно трудового договору і тим самим наніс позивачу матеріальну шкоду, позивач звернувся до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що відповідач не перебував у трудових відносинах з позивачем. Він мав намір працевлаштуватися до відповідача, у звязку з чим надав копію паспорту, проте до роботи не приступав, запису у його трудову книжку не вносилося, жодних матеріальних цінностей від позивача та заробітної плати він не отримував. Також представник відповідача зазначив, що ні трудового договору, ні договору про повну матеріальну відповідальність з позивачем він не укладав, підпис у копіях цих договорів не його. Крім того, представник відповідача звернув увагу суду на копію паспорту відповідача, що приєднана позивачем до позовної заяви та надав оригінал паспорту відповідача, в якому на аркуші паспорту 11 міститься єдиний запис про зареєстроване місце проживання відповідача з 04.11.1995 року в [ADDRESS], а тому копія сторінки 11 поспорту, що позивач подав до позовної заяви є підробленою, так як відповідач ніколи не був зареєстрований у м. Києві (а.с.8 на звороті) Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Позивач у своїй позовній заяві зазначив, що 08 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лєд Оріджинал» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір про співробітництво, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Лєд Оріджинал» зобовязується постачати фізичній особі-підприємцю [PERSON] у зумовлені строки товар, а остання зобовязується прийняти даний товар на підставі видатково-прибуткових накладних. Даним договором передбачено зобовязання фізичної особи-підприємця [PERSON] здійснювати всі необхідні дії для подальшої реалізації товару, прийнятого від Товариства з обмеженою відповідальністю «Лєд Оріджинал» і відповідно до цієї умови співпрацювати від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Лєд Оріджинал» на умовах трудового договору, який Товариство з обмеженою відповідальністю «Лєд Оріджинал» укладає з працівником та отримувати кошти за реалізований товар. Предметом даного договору є співробітництво сторін на комерційній основі, виходячи із взаємної вигоди, з питань постачання продукції для подальшої реалізації (а/с 9-11). Крім того, позивач надав до позовної заяви копію трудового договору № 4 з торговим представником, згідно якого [PERSON] прийнято у товариство для виконання роботи на посаді торгового агента. При цьому, у п.1.3 договору не зазначено дати, з якої працівник повинен приступити до роботи (а/с 12-13). Також позивач зазначає, що 08 серпня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лєд Оріджинал» та [PERSON] було укладено договір № 1-МВ про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого працівник, що займає посаду торгівельного представника або виконує роботу безпосередньо повязану із продажем переданих йому цінностей приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей і зобовязується: дбайливо ставитися до переданих йому для зберігання або для інших цілей матеріальним цінностям підприємства і вживати заходів до запобігання шкоди; своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства про всі обставини, що загрожують збереження довірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати і представляти в установленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки довірених йому матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей. Також, згідно п. 3 цього договору, у разі незабезпечення з вини працівника збереження довірених йому матеріальних цінностей визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, і його відшкодування проводяться відповідно до чинного законодавства (а/с 14). Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що відповідач заперечує наявність трудових відносин між ним та позивачем та заперечує, що підписував трудовий договір та договір про повну матеріальну відповідальність, до роботи він не приступав, запису в його трудову книжку не зроблено, заробітну плату чи будь які матеріальні цінності від підприємства він не отримував. З наданої представником відповідача копії індивідуальної відомості з Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування на [PERSON] не підтверджено наявність трудових відносин між позивачем та відповідачем (відсутні нарахування по заробітній платі). Крім того, позивач у позові вказує, що починаючи з 22 липня 2016 року відповідач отримав від позивача через фізичну-особу підприємця [PERSON] продукцію на загальну суму 16742 грн. 90 коп., що підтверджується видатковими накладними та квитанціями про оплату послуг поштового звязку на суму 216 грн. (а/с 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21), яку повинен був реалізувати, а виручені кошти передати позивачу шляхом переказу коштів на рахунок фізичної-особи підприємця [PERSON]. Відповідач заперечує отримання вказаних матеріальних цінностей, а копії видаткових накладних не містять підпису [PERSON] про отримання майна згідно цих накладних, у звязку з чим суд не може вважати вказані документи належними доказами щодо отримання відповідачем товару згідно перелічених вище видаткових накладних. Крім того, надані позивачем в якості доказів копії накладних Експрес пошти від 12.08.2016, 26.08.2016 та Нової пошти від 19.07.2016, 16.08.2016 року не свідчать про отримання відповідачем товару саме від позивача, адже відправником у цих накладних зазначений [PERSON] (а.с.20,21) Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків з підстав, передбачених ч. 1 ст. 130 КЗпП України, п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, але відповідач заперечує існування між ним та позивачем трудових відносин, що також підтверджується інформацією Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України, адже позивач не значився страхувальником [PERSON], доказів щодо допущення відповідача до виконання трудових обовязків та внесення відомостей про працевлаштування у його трудову книжку не надано, не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідачу, як працівнику були ввірені підприємством матеріальні цінності, а тому з підстав, заявлених позивачем, позов задоволенню не підлягає. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з позивача на користь відповідача належить стягнути понесені та підтверджені витрати на правову допомогу. Відповідачем надано квитанцію №23/17 від 22 вересня 2017 року про сплату адвокату [PERSON] 2500 грн. за надані послуги згідно договору про надання правової допомоги від 11.07.2017 року. До калькуляції вартості правової допомоги включено: надання консультацій, підготовка до участі у судовому засіданні та надання правової допомоги в суді. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи категорію складності справи, розрахунок, в якому передбачено суму гонорару за надання консультацій 200 грн., підготовка до участі в судовому засіданні 350 грн. та участь у судовому засіданні 2000 грн., суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, надану адвокатом у судовому засіданні (загалом одна година роботи) у розмірі 640 грн. з розрахунку 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, як це передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Враховуючи викладене,

Outcome: approved