Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.07.2001 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сімейне життя між сторонами не склалось через різні характери та погляди на сімейне життя. Крім цього позивач вказує, що відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сімї, не здатен піклуватись про побудову сімейних відносин між членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Позивач вважає подальше спільне життя з відповідачем неможливим через безвідповідальне ставлення відповідача до позивача в цілому. Крім цього, позивач вказує, що з березня 2015 року сторони не проживають однією сімєю та не ведуть спільного господарства, а тому шлюб існує формально. Позивач вважає надання подружжю строку для примирення недоцільним, так як це буде суперечити інтересам позивача та інтересам неповнолітньої дитини. Враховуючи наведене, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 28.07.2001 року Літогощанською сільською радою Рожищенського району Волинської області, актовий запис № 3, після розірвання шлюбу залишити за позивачем прізвище «Власюк». В судове засідання позивач не з'явилась, проте подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зважаючи на дані обставини, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про одруження, виданого 28.07.2001 року Літогощанською сільською радою Рожищенського району Волинської області, сторони одружились 28.07.2001 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за №3. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Відповідно до п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми, обставини по справі та позицію сторін щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім'ї в даному випадку буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Як встановлено у судовому засіданні, сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, в сім'ї втрачена взаємоповага та розуміння, шлюб існує лише формально й зберегти сім'ю не можливо. Зважаючи на дійсні причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та інтересам неповнолітньої дитини. Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому слід розірвати шлюб між сторонами. Крім цього, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті останньою судового збору.

Outcome: approved