Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулось до суду із позовом в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 24 135,14 грн. та судовий збір. Позовні вимоги мотивовано тим, що 17.01.2017 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено договір позики № 122359 в електронній формі, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1 201,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позивач зазначає, що товариством в порядку, встановленому п. 1.4. договору позики, на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1 201,00 грн. Проте відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Позивач вказує, що відповідно п. 1.1, 1.5 договору позики, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 17.02.2020 року становить 24 135,14 грн, з яких: 593,28 грн - основний борг; 11 828,47 грн - заборгованість по відсоткам та 11 713,39 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.02.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали суду подати відзив на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами була прийнята поштовим відділенням для пересилання відповідачу та відповідна кореспонденція повернута до суду із відміткою про закінчення встановленого строку зберігання. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно норми ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В позовній заяві зазначено, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, 17.01.2017 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено договір позики № 122359 в електронній формі через Веб-сайт позивача. Відповідно до п. 1.1. договору позики, позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним Договором, грошові кошти в позику в сумі 1 201 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 1.5. цього Договору. Згідно пунктів 4.1., 4.2. Правил надання грошових коштів у вигляді позички ТОВ «ВЕЛЛФІН» (далі - Правила), заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Відповідно до пунктів 6.1., 6.2., 6.3, 6.4., 6.7 Правил, у разі прийняття товариством позитивного рішення про надання позики, товариство направляє заявнику на підписання договір про отримання позики. Договір направляється шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену заявником у заяві. Договір позики із заявником укладається на умовах та в порядку визначеному цими правилами. У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення смс - повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики. У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті. Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету. Пунктами 6.10., 6.11., 6.12. Правил визначено, що товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики на рахунок банківської платіжної картки зазначеної в заявці. Перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами. Датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок. 17 січня 2017 року відповідач у встановленому пунктами 4.1, 4.2. Правил надання грошових коштів у вигляді позики оформив на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН» заявку для отримання позики. Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» прийнято позитивне рішення та 17.01.2017 року через ТОВ ФК «Вей Фор Пей», з яким у позивача укладено договір про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року, здійснило переказ грошовий коштів в сумі 1 201,00 грн. на платіжну картку відповідача. Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Статтею 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до положень ст. ст. 526, 615 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» значено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 2.2.2.2 договору позики обумовлено, що позичальник зобов`язаний своєчасно повернути позику, проценти за користування позикою в порядку визначеному цим договором. Відповідно до п. 3.1. договору позики, позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим Договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься відповідно до умов цього договору та Графіку розрахунків. Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики № 122359 від 17.01.2017 року, повернення позики здійснюється позичальником 22 січня 2017 року в сумі 1 322,28 грн., з яких: 1 201 грн. - сума по договору позики та 121,28 грн. - сума до сплати процентів за користування позикою. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 122359 від 17.01.2017 року станом на 17.02.2020 року у розмірі 24 135,14 грн., що включає: 593,28 грн. - заборгованість за основною сумою позики, 11 828,47 грн. - заборгованість за відсотками та 11 713,39 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. При вирішенні спору суд приймає до уваги наступне. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку, на який надається позика. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц. З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково сплатив отримані в позику кошти, залишок боргу за основним зобов`язанням становить в сумі 593,28 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. Також встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики № 122359 від 17.01.2017 року ТОВ «ВЕЛЛФІН», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 22 січня 2017 року. Таким чином, позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до статті 1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 22 січня 2017 року у розмірі 121 грн. 28 коп. Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по основних та додаткових процентах за користування позикою за період з 23 січня 2017 року по 17 лютого 2020 року є безпідставними та задоволенню не підлягають. Отже, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 714 грн. 56 коп., що включає заборгованість за основною сумою позики 593,28 грн. та заборгованість за процентами за користування позикою в межах строку кредитування у розмірі 121,28 грн. У спростування зазначеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 2 102 грн. 00 коп.

Outcome: partial