Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

сторони в шлюбі з 19.11.2010р., мають доньку [PERSON], [INFO] 18.07.2017р. [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він не поважав її як дружину, сварився з нею, зраджував у подружній вірності, інше, тому в червні 2017р. вигнала його з дому, з цього часу припинили подружні стосунки, спільно не проживають, вона не бажає поновлювати з ним сімейні стосунки, просила розірвати шлюб. В судове засідання [PERSON] не з'явилась, 02.10.2017р. подала заяву, у якій висловилась на підтримку позову, просила про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи, з огляду на положення ст. 74 ЦПК України, повідомлявся належно. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, суд відповідно до положень ч.2 ст.197, ст. 224 ЦПК України вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів та без фіксації судового процесу технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. Із змісту позову, із долучених до справи копій свідоцтва про шлюб та народження убачається, що сторони в шлюбі з 19.11.2010р., мають доньку [PERSON], [INFO], в червні 2017р. припинили подружні стосунки, спільно не проживають (а.с. 2-3, 4, 5). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Як убачається із змісту позову [PERSON] та поданої суду заяви від 02.10.2017р. позивачка настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи небажанням поновлювати сімейні стосунки з відповідачем і проживати однією сім'єю. Про байдужіть відповідача до перебування у шлюбі з позивачкою свідчить його ставлення до розгляду справи в суді, і зокрема неявка в судове засідання у справі. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя Баран, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов. Наявність в сторін неповнолітньої дитини суд оцінює як обставину, що заслуговує уваги, між тим, з огляду на вищенаведене та інші обставини справи, розцінює як таку, що не першкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в користь позивачки 640 грн. документально підтверджених судових витрат (а.с.1).

Outcome: approved