Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

ТОВ НВФ «Агросвіт» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує вимоги тим, що 11 жовтня 2017 року між ТОВ НВФ «Агросвіт» та [PERSON] укладеного договір поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції № 107 за умовами якого продавець зобов`язувався здійснювати постачання товарів безпосередньо пов`язаних з технологічними процесами виробництва сільськогосподарської продукції, а покупець зобов`язувався прийняти і оплатити отриманий товар. Відповідно до вищезазначеного договору сторони узгодили: загальну кількість товару, «еквівалент ціни товару», «погоджений курс», асортимент, ціну, строки поставки, оплати та умови оплати товару, базові умови поставки, дату поставки, ціну товару, що постачається продавцем, яка вказується сторонами і визначається сторонами, як «тверда ціна» та «попередня ціна», загальну ціну цього договору визначається як сума вартості Доповнень до договору. Покупець зобов`язувався оплатити та прийняти ним товари у безготівковому порядку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця в строки встановлені в Доповненнях до договору. За згодою покупця, можливий відпуск товару з перевищенням кількості асортиментів узгодженого сторонами. У разі прийняття товару, що не вказаний в доповненнях до договору відповідач тим самим надав свою згоду, щодо ціни, кількості та асортименту прийнятого ним товару зазначеного у видаткових накладних та зобов`язувався оплатити товар, що був прийнятий ним згідно п. 2.5. договору, в строк, що вказано в останньому доповненні до договору поставки. За порушення строків оплати переданого товару покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. До договору поставки між сторонами були підписані та скріпленні печатками Доповнення в яких останні узгодили асортимент товару, що постачається продавцем, його кількість та ціну, а також строки оплати, а саме: №1/п від 11 жовтня 2017 року, № 2/п від 17 жовтня 2017 року, № 3/п від 11 грудня 2017 року. Факт передачі продавцем та прийняття покупцем товару на загальну суму 59484 гривні 70 копійок підтверджується оформленими видатковими накладними № 23/10-010 від 11 жовтня 2017 року, № 23/10-017 від 18 жовтня 2017 року. № 23/12-006 від 11 грудня 2017 року. Оскільки відповідач частково повернув кошти, позивач просив стягнути з [PERSON] за неналежне виконання грошового зобов`язання спричинених виникненням заборгованості за договором № 107 від 11 жовтня 2017 року постачання товару виробництва сільськогосподарської продукції в розмірі 20350 гривень 37 копійок, 30 % річних в сумі 5934 гривні 80 копійок, а всього 26285 гривень 17 копійок та стягнути судові витрати по справі. 11 листопада 2019 року представник позивача надіслала до суду заяву про зменшення позовних вимог, та просив стягнути з відповідача на їх користь 30 % річних за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 5934 гривні 80 копійок, оскільки відповідач повністю погасив борг. Крім того просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у встановленому порядку відзив на позовну заяву не подав. Будь - яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до вимог ч.2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Судом встановлено, що 11 жовтня 2017 року ТОВ НВФ «Агросвіт» та [PERSON] уклали договір № 107 поставки товару виробництва сільськогосподарської продукції (а.с 12-14). 11 жовтня 2017 року ТОВ «НВФ Агросвіт» та [PERSON] уклали доповнення № 1/п до договору № 107 поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції від 11 жовтня 2017 року (а.с. 15). ТОВ НВФ «Агросвіт» та [PERSON] 17 жовтня 2017 року уклали доповнення № 2/п до договору № 107 поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції від 11 жовтня 2017 року (а.с. 16). ТОВ НВФ «Агросвіт» та [PERSON] 11 грудня 2017 року уклали доповнення № 2/п до договору № 107 поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції від 11 жовтня 2017 року (а.с. 17). Як вбачається із накладних № 23/10-017 від 18 жовтня 2017 року, № 23/10-010 від 11 жовтня 2017 року, № 23/12-006 від 11 грудня 2017 року, № 21 від 25 квітня 2018 року [PERSON] отримав від ТОВ НВФ «Агросвіт» товар на загальну суму 59484 гривні 70 копійок (а.с.18-20). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормами ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.ч. 2 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом Відтак суд приходить до висновку, що позивач належним чином виконував зобов`язання за договором поставки № 107 від 11 жовтня 2017 року та своєчасно надавав [PERSON] товари для виробництва сільськогосподарської продукції. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Як передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із п.11.4. договору № 107 поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції від 11 жовтня 2017 року укладеного між ТОВ НВФ «Агросвіт» та [PERSON] , відповідно до ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання, продавець може вимагати від покупця, а останній зобов`язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 30 % річних від простроченої суми (а.с. 14). Оскільки сторони в договорі погодили процент за порушення грошового зобов`язання, відтак суд прийшов до беззаперечного висновку, про можливість задоволення позовної вимоги в цій частині та вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача проценти за договором розмірі 5934 гривні 80 копійок. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази на предмет підтвердження 30 процентів річних від простроченої суми в розмірі 5934 гривні 80 копійок за неналежне виконання [PERSON] зобов`язання. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1762 гривні, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір в сумі 397 гривень 83 копійки на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved