Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.06.2011 року і від спільного подружнього життя мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . [PERSON] 03.09.2020 року звернулася в Залізничний районний суд м.Львова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 25 червня 2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1164, та стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 1159 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя у них з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, через що у них часто виникали конфлікти, а в подальшому вони взагалі припинили сімейні відносини і стали проживати окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Зазначила, що їхня сім`я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим та недоцільним. Крім того вказує, що утримання дитини вимагає значних матеріальних витрат, які батьки повинні нести в рівній мірі. Враховуючи, що відповідач працює, вважає, що він взмозі сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на подачу позову становить 1159 грн., щомісячно до досягнення донькою повноліття. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.09.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Суд вважав за можливе розглядати справу на підставі наявних матеріалів за відсутності позивача та відповідача, кожен з яких подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4\~ст.56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст.110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі\~ст.112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 25.05.2011 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1164 (а.с.7), від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Також встановлено, що між сторонами вже тривалий час відсутнє взаєморозуміння та виникають конфлікти, тому вони стали проживати окремо один від одного, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету, а відтак фактично не підтримують жодних відносин. Враховуючи те, що позов поданий на початку вересня 2020 року, проте з того часу подружжя не примирилося, не налагодило свої сімейні відносини, з огляду на позицію позивача, яка категорично наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач в поданій суду заяві позов визнає, суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.150\~СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами ч. 1, 2 ст.155\~СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ст.184\~СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] , а її батько [PERSON] проживає окремо від сім`ї та працює. За таких обставин та наведеного правового регулювання, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі. Доводи [PERSON] про необхідність стягнення аліментів у розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, також є обґрунтованими, оскільки відповідають вимогам ч.2 ст.182 СК України. Водночас в прохальній частині позовної заяви позивач вказує про стягнення з відповідача щомісячно 1159 грн. аліментів на утримання доньки. Суд зауважує, що прожитковий мінімум для дитини відповідного віку встановлюється щорічно законом про державний бюджет на відповідний рік, який до того ж передбачає неодноразове збільшення цього показника протягом року. Так, ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 грн., з 1 липня - 2318 грн., з 1 грудня - 2395 грн. Відтак, мінімальний розмір аліментів на одну дитину в Україні з липня 2020 року для дитини віком від 6 до 18 років складає 1159 грн. Враховуючи наведене і те, що аліменти стягуються до досягнення дитиною повноліття, а викладена в позовній заяві позиція позивача зводиться до необхідності стягнення щомісячно аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому саме такий спосіб захисту прав дитини є виправданим і ефективним за наведених обставин.

Outcome: approved