Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.08.2007 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2502/0807/88-001, за яким відповідачу [PERSON] надано кредит в сумі 19500 доларів США. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу. 28.11.2012 року між Факторинговою компанією «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи укладено договір факторингу. Відбулась заміна кредитора за договором № 2502/0807/88-001 від 09.08.2007 року, позичальником за яким є [PERSON] Зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконується і станом на 01.09.2015 року заборгованість становить: 18\~442 доларів США (402\~135,54грн.) заборгованість за кредитом, 6\~501,45 доларів США (141\~766,84грн.) заборгованість по відсотках, які просив стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги, вказуючи також, що позовні вимоги заявлені з підстав укладення 12.11.2013 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та відповідачем [PERSON] додаткового договору, відповідно до змісту якого відповідач визнав наявний у нього борг уже перед фактором в сумі 27647,14 доларів США. Тому безпідставним є твердження представників відповідача стосовно того, що відповідач не повідомлений про відступлення права вимоги. Представник відповідача [PERSON] подав письмове заперечення проти позову, в якому зазначав, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки рішенням суду від 30.11.2011 року з [PERSON] стягнуто кредитну заборгованість і постановою державного виконавця від 16.12.2012 року відкрито виконавче провадження. Заміни сторін у виконавчому провадженні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Позивач не є належним кредитором і не має права вимоги до відповідача. При розрахунку заборгованості не враховано передбачені в п.1.5.1 додаткового договору щодо зобовязання боржника передати кредитору частини відступного у розмірі 20351,25 гривень у строк до 12.11.2013 року. Нарахування позивачем боргу в іноземній валюті суперечить ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». В додаткових запереченнях представник відповідача [PERSON] зазначав, що згідно Договору факторингу від 26.11.2012 року ТОВ Кредитні ініціативи придбало від ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс право вимоги по кредитному договору № 2502/0807/88-001 від 09.08.2007р. між [PERSON] та АКБ ТАС- КомерцБанк, в якому передбачено отримання кредиту у іноземній валюті доларах США. Між [PERSON] та ТОВ Кредитні ініціативи було укладено Додатковий договір від 12.11.2013р., згідно якого кредитна заборгованість розрахована у відношенні до курсу долара США. Отже, ТОВ Кредитні ініціативи не є належним позивачем, тому що не володіє ліцензією на право здійснення валютних операцій згідно договору факторингу. На момент укладення договорів факторингу від 28.11.2012р. відступлення права вимоги за такими договорами дозволялося лише щодо субєктів господарювання. Кредитний договір №2502/0807/88-001 від 09.08.2007р. укладений між АКБ ТАС- Комерцбанк та [PERSON], як фізичною особою. 3 наданою позивачем [PERSON] № 1 з Протоколу № 19 Спостережної Ради AT СведБанк від 20.11.2012р. про прийняття ПАТ СведБанк рішення про передачу Фактору право вимоги по 2644 кредитним справам не можна достовірно встановити, що ПАТ СведБанк передав Товариству Факторингова компанія [PERSON] плюс право вимоги саме за кредитним договором № 2502/0807/88-001 від 09.08.2007р. У матеріалах справи відсутні докази від ПАТ СведБанк підтверджуючі, що ТОВ Факторингова компанія [PERSON] плюс здійснило повний розрахунок на виконання умов Договору факторингу № 15 і набуло права кредитора у відповідності пункту 2.3 Договору, лист вих.№ 447-юр від 02.10.2013р. не є належним доказом, оскільки складений самим Товариством Факторингова компанія [PERSON] плюс і не містить підтвердження з боку вигодонабувача ПАТ СведБанк. Крім того, суду не надані жодних бухгалтерських документів чи платіжних доручень, які підтверджують факт сплати за договором. Позивачем не надано докази надіслання письмового повідомлення від Банку до [PERSON] про відступлення права вимоги на користь ТОВ Факторингова компанія [PERSON] плюс. Позивачем не надано доказів укладення Акту прийому-передачі реєстру заборгованості між ТОВ Факторингова компанія [PERSON] плюс та ТОВ Кредитні ініціативи, а також надіслання [PERSON] письмового повідомлення від ТОВ Кредитні ініціативи про відступлення права вимоги. Також, на момент укладення договору факторингу № 15 від 28.11.2012р. існувало відкрите ДВС Кіцманського РУЮ виконавче провадження ВП №31227662 щодо виконання рішення суду № 2-1326/2011р. Ні ПАТ СведБанк, ні ТОВ Факторингова компанія [PERSON] плюс не зверталися щодо заміни сторони у виконавчому провадженні ВП №31227662. Тому просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову тим, що позивач є неналежним кредитором, відповідач не повідомлений про відступлення права вимоги, нарахування проведені станом не на даний час, минув строк позовної давності, який обчислюється з дня постановлення рішення суду від 30.11.2011року. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Встановлено, що 09.08.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк», в подальшому ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 2502/0807/88-001, за яким відповідачу [PERSON] надано кредит в сумі 19500 доларів США на умовах сплати 13,5% річних на строк по 08.08.2017 року. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30.11.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» 226\~836,01 гривень боргу за кредитним договором від 09.08.2007 року. Постановою державного виконавця від 16.02.2012 року за виконавчим листом № 2-1326 від 03.02.2012 року відкрито виконавче провадження № 31227662 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» боргу в розмірі 226\~836,01 гривень. Постановою державного виконавця від 28.06.2013 року виконавчий лист № 2-1326 від 03.02.2012 року повернуто стягувачеві. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу. 28.11.2012 року між Факторинговою компанією «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи укладено договір факторингу. Відбулась заміна кредитора за договором № 2502/0807/88-001 від 09.08.2007 року, позичальником за яким є [PERSON] 12.11.2013 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та [PERSON] укладено додатковий договір до кредитного договору № 2502/0807/88-001 від 09.08.2007 року, відповідно до змісту якого станом на 12.11.2013 року загальна сума заборгованості боржника за кредитним договором становить 27\~649,14 доларів США (220\~999,58грн.), з яких: 18\~442 доларів США (147\~406,91грн.) сума кредиту, 9\~207,14 доларів США (73\~592,67грн.) сума відсотків за користування кредитом (п.1.1. додаткового договору). Відповідно до п.1.2 додаткового договору від 12.11.2013 року первісні зобовязання припиняються передання боржником кредиторові відступного. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 01.09.2015 року заборгованість за договором від 12.11.2013 року становить: 18\~442 доларів США (402\~135,54грн.) заборгованість за кредитом, 6\~501,45 доларів США (141\~766,84грн.) заборгованість по відсотках Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України \~зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.\~\~\~\~\~\~\~ Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України \~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). \~\~\~\~\~\~ У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). \~\~\~Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. \~ У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами -\~ ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі цього договору. \~ Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст. 1078 ЦК України). Договір факторингу є самостійним цивільно-правовим договором, який належить до групи договорів про надання фінансових послуг. Сторонами договору є фактор і клієнт (стаття 1079 ЦК України). Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа ? підприємець, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Клієнтом може бути фізична або юридична особа, яка є субєктом підприємницької діяльності. Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, тобто останній зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові та у цьому повідомленні визначено грошову вимогу, яка піддягає виконанню, а також вказано фактора, якому має бути здійснено платіж.\~ Цивільний кодекс України як основоположний законодавчий акту галузі цивільного права не встановлює застережень щодо особи боржника при відступлені права грошової вимоги. У справі № 2-а-12860/11/2670 колегія суддів прийшла до висновку про відсутність імперативного встановленого обовязку укладати договори факторингу лише за умови, що третьою особою у такому зобовязанні є лише субєкт господарювання. Враховуючи, що Цивільний кодекс не містить обмежень щодо особи права вимоги грошових коштів до якої відступлене за договором факторингу, має вищу юридичну силу ніж Положення № 231, яким таке обмеження встановлено, застосовується ЦК України. Наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень глави 73 ЦКУ Факторингу (ч.1, 2 ст.1083 ЦКУ). Верховний Суд України при розгляді справи № 3-43гс15 у постанові від 15.04.2015 року висловив наступну правову позицію. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов'язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. З аналізу наведених норм вбачається, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі. Тобто відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобовязанні, якщо обовязковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України договору про відступлення права вимоги, оскільки він суперечить вимогам ч. 1 ст. 516 ЦК України. При розгляді справу № 6-979цс15 Верховний Суд України у постанові від 23.09.2015 року зробив наступний висновок. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обовязку погашення кредиту взагалі. Умовами кредитного договору від 09.08.2007 року не передбачено обовязок кредитора повідомити боржника про відступлення права вимоги. Тому доводи представників відповідача стосовно того, що позивач є неналежним кредитором і не має права вимоги, суд вважає безпідставним. Відповідно до п.1.3 додаткового договору від 12.11.2013 року відступним за даним договором є грошові кошти в національній валюті України в розмірі, що складається з загальної суми всіх платежів, розмір, порядок та строки сплати яких встановлені в п.1.5 цього договору. Згідно п.1.4 додаткового договору відступне передається кредиторові виключно в гривні. Позивачем не заявлялась вимога про стягнення заборгованості в іноземній валюті, тому посилання представників відповідача на неправомірність стягнення заборгованості в іноземній валюті є необґрунтованими. Відповідно до ст.264 ЦПК Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов?язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. За наявності додаткового договору від 12.11.2013 року суд вважає, що строк позовної давності новим кредитором не пропущений. Враховуючи наведені та встановлені судом обставини, вимоги позивач є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 252-258, 264, 509, 510, 526, 530, 610, 611, 625, 1048, 1050, 1077-1079 ЦК України,

Outcome: approved