Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог. [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач) про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16.10.2018 виконавчим комітетом Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області, про що складено відповідний актовий запис за №16, та стягнення з [PERSON] , [INFO] , в її користь, аліментів на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що сімейне життя між нею та відповідачем не склалось, через те, що вони мають різні погляди на життя. Позивач зазначає, що протягом останнього часу стосунки з відповідачем погіршились. Між ними зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Неодноразові спроби налагодити сімейні відносини позитивного результату не дали. Позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим, так як кожен з них живе своїм життям. Крім того позивач, зазначає, що дитина знаходяться на повному її утриманні. Відповідач, в свою чергу, належним чином допомоги у виховані та матеріальному утриманні не надає. Позивач доглядає та піклується про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Самостійно забезпечити належний рівень розвитку дитини позивач не спроможна. Враховуючи викладене позивач просить в судовому порядку шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти. Стислий виклад заперечень відповідача. Письмового відзиву на позовну заяву відповідач суду не надав. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 12.07.2021. 02.09.2021 на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. 03.09.2021 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Одночасно, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Позиція учасників судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала письмову заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, подав заяву у якій позовні вимоги визнав повністю, просив справу розглядати у його відсутності. Не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів в розмірі 1500 грн 00 коп. щомісячно на утримання дитини. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області [PERSON] 16.10.2018 зареєстрував шлюб із [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №16. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] . Довідкою про склад сім`ї від 26.05.2021, виданою Голобською селищною радою Ковельського району Волинської області підтверджується та обставина, що позивач [PERSON] та її неповнолітня дитини - син, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних мотивів та підстав. Відповідно до статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина і чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Вимогами частини третьої, четвертої статті 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Стаття 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладені правові норми, обставини у справі та позицію сторін щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім`ї в даному випадку буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Судом встановлено, що сторони певний час не підтримують подружніх стосунків, в сім`ї втрачена взаємоповага та розуміння, шлюб існує лише формально, зберегти сім`ю не можливо. Зважаючи на дійсні причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та інтересам неповнолітньої дитини. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Крім того, згідно із частиною першою, другою статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із статтею 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Враховуючи ту обставину, що позивач, згідно поданої заяви, позов підтримала, а відповідач позовні вимоги визнав, що стверджується його письмовою заявою від 20.10.2021, суд вважає недоцільним надавати подружжю термін на примирення. З врахуванням того, що приймати участь в утриманні дитини повинні двоє батьків, беручи до уваги вимоги частини другої статті 182, статті 183 СК України, суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина, в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 (одній тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Розподіл судових витрат Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої, частиною шостою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивачем при подачі позовної заяви до суду сплачено 908 грн судового збору, тому вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також з відповідача на користь держави слід стягнути 908 грн судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог про стягнення аліментів.

Outcome: approved