Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач-1), [PERSON] (далі відповідач-2) про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 березня 2015 р. між позивачем та відповідачем-2 було укладено кредитний договір № 150314-153047, відповідно до якого відповідач-2 отримав кредит у розмірі 500,00 гривень. Відповідно до договору відповідач-2 зобовязався повернути отримані кошти у розмірі 500,00 гривень, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 140,00 гривень, що разом складає 640,00 гривень, у строк до 27 березня 2015 р. За умовами договору, у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту, до нього застосовуються штрафні санкції у вигляді пені з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу. 14 березня 2015 р. між позивачем та відповідачем-1 було укладено договір поруки, відповідно до якого відповідач-1 зобовязалась перед позивачем відповідати за виконання відповідачем-2 усіх його зобовязань, що виникли з кредитного договору № 150314-153047 від 14 березня 2015 р., та її відповідальність обмежується загальною сумою 50,00 гривень. Відповідач-2 умови договору виконував не належним чином, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором разом з пенею станом на 9 листопада 2016 р. складає 4 628,01 гривень, з яких 4 578,01 гривень позивач просить стягнути з відповідача-2, а 50,00 гривень з відповідача-1. Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому зазначено, що представник не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання повторно не прибули, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, причину неявки не повідомили. Відповідач-1 судові повістки отримала, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Як вбачається з довідок поштового відділення на конвертах із поштовими відправленнями на адресу відповідача-2 [PERSON] судових повісток, конверти були повернуті на адресу суду за закінченням терміну зберігання, що свідчить про фактичну відмову відповідача-2 від отримання судових повісток на поштовому відділенні. Відповідно до частини восьмої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. 14 березня 2015 р. між позивачем та відповідачем-2 було укладено кредитний договір № 150314 -153047 шляхом заповнення заяви-анкети для отримання кредиту про приєднання до Умов надання та обслуговування кредитів. Умовами надання та обслуговування кредитів, затвердженого наказом позивача № 51 від 11.10.2014, передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, пені. Зазначений договір відповідає вимогам частини першої статті 634 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов договору відповідач-2 отримав кредит у розмірі 500,00 гривень, та зобовязався повернути отримані кошти у розмірі 500,00 гривень, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 140,00 гривень, що разом складає 640,00 гривень, у строк до 27 березня 2015 р. Також, відповідно до умов договору у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту до нього застосовуються штрафні санкції у вигляді пені з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу. Строк дії договору неодноразово продовжувався, в останнє до 23 липня 2015 р. 14 березня 2015 р. між позивачем та відповідачем-1 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого відповідач-1 зобовязалась перед позивачем відповідати за виконання відповідачем-2 усіх його зобовязань, що виникли з кредитного договору № 150314-153047 від 14 березня 2015 р., та її відповідальність обмежується загальною сумою 50,00 гривень. Судом встановлено, що відповідачем-2 здійснювалось часткове погашення суми основного зобовязання, відсотків та пені за кредитним договором № 150314-153047 від 14 березня 2015 р. 08 вересня 2015 р. відповідачем здійснений останній платіж у розмірі 500,00 гривень в якості погашення відсотків. У зв'язку з порушенням\~\~відповідачем-2 зобов'язань за вказаним договором, його заборгованість перед позивачем (з урахуванням сплачених сум) станом на 09 листопада 2016 р. становить 4\~628,01 гривень, яка складається з: 247,79 гривень заборгованість за основним боргом, 108,78 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 4\~271,44 гривень заборгованість за пенею, що також підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором в уточненій позовній заяві. У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України зобов'язання підлягає виконанню у вказаний в договорі строк. Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 Цивільного кодексу України\~визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому, за вимогами статті 611 цього Кодексу, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. На порушення норм закону та умов договору відповідач-2 свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, кредит та проценти за користування кредитом у визначений договором строк не повернув, у звязку із чим в позивача наявні підстави вимагати виконання умов договору із застосуванням встановленим цим договором правових наслідків його неналежного виконання. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача-1 суми у розмірі 50,00 гривень суд зазначає таке. Згідно з частиною першою статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Як передбачено статтею 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до частин першої та другої статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як передбачено договором поруки (п. 1.4) у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Таким чином, сума 50,00 гривень підлягає солідарному стягненню з відповідачів-1, 2, а не окремо з відповідача-1, як просить позивач у позові. За таких обставин, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача-2 на користь позивача суми заборгованості у розмірі 4 578,01 гривень, та стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача суми у розмірі 50,00 гривень. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідачів солідарно на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені.

Outcome: partial