Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія «Укрелітагро» (по тексту - ТОВ Компанія «Укрелітагро», позивач) звернулося до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовом до комунального підприємства «Чемеровецьке бюро нерухомості» (по тексту - КП Чемеровецьке бюро нерухомості», відповідач 1), [PERSON] (по тексту - [PERSON] , відповідач 2), товариства з обмеженою відповідальністю «Михнівські Лани» (по тексту - ТОВ «Михнівські Лани», відповідач 3); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 15.01.2018 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822183900:04:011:0695 площею 2, 195 га. В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на наступні обставини. Так, зазначає, що 10.09.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень стало відомо про наявність подвійної реєстрації права оренди земельної ділянки, де орендарем вже виступає ТОВ Компанія «Укрелітагро». При цьому, позивач звертає увагу, що між ним та відповідачем 2 було укладено договір оренди землі 04.02.2008 року, який зареєстрований 02.04.2010 року в Ізяславському РВ ХРФ ДП «ЦДЗК» за №041075400702, строком на 10 років на земельну ділянку з кадастровим номером 6822183900:04:011:0695, площею 2, 195 га, тобто задовго до укладення договору оренди землі від 15.01.2018 року, між тим же власником та відповідачем 3, зареєстрованого 06.07.2018 року відповідачем 1. Як вважає позивач оспорюваний у справі договір оренди землі є недійсним, оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства, укладений до закінчення строку дії попереднього договору оренди землі, спірна земельна ділянка на той момент знаходилася в законному користуванні позивача. На думку позивача одна й та сама земельна ділянка не може бути об`єктом оренди двох договорів оренди землі, укладених з різними орендарями та не може бути передана в користування без припинення права попереднього користувача (орендаря). Крім того за покликанням позивача, державний реєстратор всупереч вимог закону не здійснив перевірки наявності вже зареєстрованих прав на вищезазначену земельну ділянку, що в свою чергу призвело до існування подвійної реєстрації прав оренди земельної ділянки та суттєвого порушення прав позивача, який має законні підстави (чинний договір оренди) на користування спірною земельною ділянкою. З врахуванням зазначеного, позивач вказує, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Михнівські Лани» правочин порушує речові права ТОВ Компанія «Укрелітагро», не відповідає вимогам закону та має бути визнаний судом недійсним. Відповідачем 3 було подано відзив на подану позовну заяву (вх.№6598/19 від 18.06.2019 року), згідно якого позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Так у своєму відзиві відповідач 3 підтверджує ту обставину, що між ним та відповідачем 2 було укладено оспорюваний у справі договір оренди земельної ділянки, однак за його покликанням перед його реєстрацією передувала перевірка факту наявності обтяжень на зазначену ділянку, в тому числі і перебування її в оренді, що дозволила зробити висновок про відсутність відомостей, які унеможливили б таку реєстрацію. На думку ТОВ «Михнівські Лани» слід врахувати, що позивачем належними доказами не доведено реєстрації договору оренди земельної ділянки від 04.02.2008 року з кадастровим номером 6822183900:04:011:0695. На поданий відповідачем 3 відзив позивачем подано відповідь на відзив (вх. №7159/19 від 03.07.2019 року), згідно якого вважає покликання ТОВ «Михнівські Лани» необгрунтованими. Так, вказує, що матеріали справи містять копію договору оренди земельної ділянки від 04.02.2008 року, який пройшов державну реєстрацію в Ізяславському РВ ХРФ ДП «ЦДЗК» за №041075400702 та набув чинності. Звертає увагу, що реєстраційна картка, на яку покликається відповідач 3, в жодному випадку не є фактом реєстрації договору оренди землі, а такою дією є відповідний запис до розділу 4 книги реєстрації та запис на самому договорі, де міститься відповідний запис про реєстрацію. Також позивач просив врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 року по справі №823/378/16 та вказав на безпідставність тверджень про відсутність у відповідача 3 відомостей щодо наявності орендних відносин відповідача 2 з ТОВ Компанія «Укрелітагро», оскільки це спростовується листом від 03.09.2018 року за №МЛ-12-18. Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача подало письмове пояснення (вх. №6215/19 від 06.06.2019 року), у відповідності з яким вказує про недійсність оспорюваного договору з підстав, вказаних у позові, з врахуванням положень ст.ст. 203, 215 ЦК України. У судове засідання 28.11.2019 року представник позивача не з`явився, подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача 3 - ТОВ «Михнівські лани» в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмовому відзиві, так як будь-яких неправомірних дій по укладенню оскаржуваного правочину, які б суперечили вимогам чинного земельного законодавства не здійснювалося. Відповідачі 1 та 2 в судове засідання 28.11.2019 року не з`явилися, хоча про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань щодо відкладення судового розгляду або розгляду справи за їх обов`язкової участі суду не подавали. Представник Головного управління Дежгеокадастру у Хмельницькій області в судове засідання також не з`явився, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Неявка учасників справи у судове засідання 28.11.2019 року, які зазначені вище, не є перешкодою у вирішенні спору згідно встановленого порядку з`ясування обставин, на які покликаються учасники судового провадження. Заслухавши пояснення представника відповідача 3, врахувавши доводи позивача, письмове пояснення Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог судом враховано наступне. Так, спірні правовідносини урегульовані нормами як цивільного, так і земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В силу ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Положеннями ч. 4 ст. 124 ЗК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. На підставі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. За змістом ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6822183900:04:011:0695, площею 2, 1950 га, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯЗ №107004. Як вбачається з договору оренди землі від 04.02.2008 року [PERSON] надала в оренду ТОВ «Компанія «Укрелітагро» в строкове платне користування на 10 років земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2, 1950 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до п. 7, п. 20 та п. 42 вказаного договору, його укладено на 10 років, передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 10-денний строк після державної реєстрації цього договору актом прийому - передачі, а сам договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Факт того, що об`єктом договору оренди землі від 04.02.2008 року являється саме земельна ділянка з кадастровим номером 6822183900:04:011:0695, площею 2, 1950 га, а не якась інша, підтверджується кадастровим планом, який є невід`ємним додатком до договору оренди землі. Договір оренди землі від 04.02.2008 року, зареєстрований 02.04.2010 року в Ізяславському відділі Хмельницької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», про що в книгу записів державної реєстрації договорів оренди землі внесено відповідний запис під №041075400702. Зазначені обставини підтверджуються відміткою в договорі оренди землі від 04.02.2008 року, де чітко зазначена дата державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, реєстраційний номер, є підпис посадової особи, мокра печатка державної установи та витягом з книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі в частині розділу 4 «Записи державної реєстрації договорів оренди землі» (порядковий номер запису в такій книзі 704). Суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 125 ЗК України, в редакції, чинній на момент укладення договору оренди від 04.02.2008 року та його державної реєстрації право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. При цьому приписами частини 3 статті 640 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення зазначеного договору та його державної реєстрації, встановлено, що договір, який підлягає державній реєстрації , є укладеним з моменту його державної реєстрації. Тим самим, на думку суду, правовідносини з приводу передачі у строкове платне користування земельної ділянки виникли між позивачем та [PERSON] з моменту державної реєстрації договору оренди землі від 04.02.2008 року. Також судом встановлено і те, що 15.01.2018 року між [PERSON] (орендодавцем) та ТОВ «Михнівські лани» (орендарем) укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого останньому в строкове платне користування на 10 років надано земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6822183900:04:011:0695, площею 2, 1950 га, яка знаходиться на території Михнівської сільської ради Ізяславського району, що підтверджується копією вказаного договору та оглянутим в судовому засіданні його оригіналом наданим на виконання вимог ухвали суду від 19.08.2019 року про витребування письмових доказів. Згідно із Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №137153867 від 10.09.2018 року вбачається, що 06.07.2018 державним реєстратором КП «Чемеровецьке бюро нерухомості» зареєстровано за ТОВ «Михнівські Лани» право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6822183900:04:011:0695, площею 2, 195 га на підставі договору оренди від 15.01.2018 року між відповідачами по справі 2 та 3. Суд констатує, що враховуючи положення ч. 1 ст. 203 ЦК України, укладення будь-якого іншого договору оренди відносно цієї ж земельної ділянки без розірвання діючого договору суперечить закону. Враховуючи, що оспорюваний у справі договір оренди земельної ділянки від 15.01.2018 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Михнівські Лани» в період дії чинного договору оренди землі від 04.02.2008 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ Компанія «Укрелітагро», за яким право користування земельною ділянкою належить останньому, то є законні підстави вважати, що він порушує право позивача як належного користувача земельної ділянки. Таким чином, договір оренди земельної ділянки від 15.01.2018 року, укладений між відповідачами 2 та 3 не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України та на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користування майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Крім того, судом враховано і те, що відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Суд вказує і те, що з огляду на те, що позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не являється КП «Чемеровецьке бюро нерухомості», не ставлячи вимоги про скасування запису про державну реєстрацію речового права товариства «Михнівські Лани » на підставі оспорюваного договору, то враховуючи предмет та підстави позову, відповідач 1 не є належним відповідачем по справі, а відтак підстави для задоволення позову в частині заявлених до нього позовних вимог відсутні. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, з урахуванням позицій учасників справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. На підставі ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, судові витрати, понесені ТОВ Компанія «Укрелітагро» слід покласти на [PERSON] та ТОВ «Михнівські Лани» в рівних частках. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial