Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Сутність заявленої до суду вимоги У вересні 2019 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що у шлюбі від відповідача нею народжено неповнолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час перебуває на її утриманні. 06 грудня 2018 року шлюб між сторонами розірвано в судовому порядку. [PERSON] зазначала, що відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає, сина вона виховує самостійно, що потребує постійних щомісячних витрат, оскільки позивачка на даний час непрацевлаштована, тому в повній мірі не в змозі самостійно утримувати сина. Зазначила, що відповідач є особою працездатного віку, офіційно непрацевлаштований, але постійно має роботу та регулярний заробіток, окрім того має у власності земельні паї та періодично за них отримує орендну плату. У нього відсутні інші неповнолітні та непрацездатні утриманці. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , у розмірі 1/3 від всіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Пояснення позивача, відповідача по даній справі У судовому засіданні 03 жовтня 2019 року [PERSON] позовні вимоги підтримала та додатково пояснила, що відповідач протягом півроку працював за кордоном та отримував офіційні доходи, останній раз, коли відповідач надавав допомогу сину - 13 вересня 2019 року (придбання спортивного взуття та м`яча); уточнила, що вона, відповідач та їх спільний син за станом здоров`я є здорові, вона 6 місяців на рік, з певною періодичністю, працює за кордоном та отримує дохід в розмірі 10000 гривень на місяць, кожного місяця на їх спільного сина вона мінімально витрачає 1500 грн.; підтвердила, що протягом двох місяців тому вона отримала від відповідача 3882 грн. матеріальної допомоги електронним переказом. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 03 жовтня 2019 року раніше поданий письмовий відзив підтримав, позов визнав частково та суду пояснив про те, що він не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина, але не погоджується зі способом стягнення та їх розміром. Зазначив, що син [PERSON] перебуває на повному його утриманні, він постійно придбаває йому всі необхідні речі, у тому числі і продукти харчування та ліки, а також періодично надає кошти колишній дружині на утримання сина. Також зазначив, що він не погоджується з позовними вимогами позивачки щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини саме у частці від доходу та розміру частки 1/3, а не у твердій грошовій сумі, з тих підстав, що такий розмір для нього є занадто великим, оскільки окрім стягнення аліментів він все рівно буде по можливості продовжувати утримувати сина. Погодився платити аліменти на утримання їх спільного сина у розмірі 1/4 частки від заробітку або в твердій грошовій сумі у розмірі 1100 грн. Підтвердив, що він у період своєї роботи за кордоном щомісячно отримував дохід в розмірі 10000 грн., інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, проживає в сел. Липова Долина один. Процесуальні дії суду у даній справі Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 вересня 2019 року у даній справі відкрито провадження, призначено судовий розгляд на 03 жовтня 2019 року о 16 год. 00 хв. Установлені судом фактичні обставини справи З 01 листопада 2011 року і по 09 січня 2019 року сторони перебували у шлюбі. У шлюбі від відповідача позивачка народила сина [PERSON] , [INFO] (а.с.5,6,7). Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований по [ADDRESS] , фактично проживає разом з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.8). Позивачка [PERSON] проживає разом з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , окремо від відповідача, станом на день судового розгляду є непрацевлаштованою, періодично працює за кордоном, розлучена, інвалідності не має. Відповідач [PERSON] є непрацевлаштованим, періодично працює за кордоном, інвалідності не має, проживає окремо від неповнолітнього сина та його матері, розлучений, періодично надає допомогу сину на його утримання (а.с.17,18,19,20,21). Норми права, які підлягають застосуванню у даній справі Статтею 180 СК України визначений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не можу бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Висновки суду по суті заявленої вимоги Приймаючи до уваги майнове та сімейне становище сторін, їх стан здоров`я та їх обопільний обов`язок утримувати їх спільну дитину до її повноліття, стан здоров`я самої дитини, положення чинного законодавства, якими визначено мінімально необхідний розмір аліментів, який має забезпечувати достатній рівень матеріального забезпечення дитини, застосовуючи засади розумності та справедливості, та приймаючи часткове визнання позову відповідачем, та розглядаючи спір в межах заявлених вимог, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від доходів батька, але не менше мінімального розміру аліментів, визначених законом, оскільки відповідач не надав суду доказів добровільного щомісячного надання позивачу достатньої матеріальної допомоги на утримання сина. На думку суду, визначений розмір аліментів, який підлягає стягненню на підставі даного судового рішення, має забезпечити належний життєвий рівень дитини, задовольняючи її найнеобхідніші потреби з огляду на установлені судом вищевказані обставини щодо доходів сторін, їх сімейний стан та стан здоров`я й зростаючі потреби їх спільної дитини у зв`язку з дорослішанням. На думку суду, стягнення аліментів з відповідача на користь позивача є втручанням держави у сімейне та приватне життя [PERSON] , проте воно ґрунтується на чітких, доступних та передбачуваних для нього нормах чинного сімейного закону, узгоджується з метою захисту прав дитини і відповідає нагальній потребі дитини на забезпечення її належного утримання батьками. Також, на думку суду, у даній справі при встановленні розумного балансу між майновим становищем батьків (в тому числі, його майнового стану платника аліментів-відповідача по справі) та інтересами дитини на належне утримання для її повноцінного розвитку й виховання, суд надає перевагу інтересам останньої, оскільки відповідач є не працевлаштованим на території України, отримує доходи від роботи за кордоном, інвалідності не має, тобто він є здатним сплачувати аліменти на дитину, яка в силу свого віку та рівня розвитку не здатна самостійно себе утримувати (така правова позиція суду узгоджується зі змістом п.2 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод). Розподіл судових витрат по справі Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до положень ст.ст.141,142 ЦПК України, врахувавши факт визнання відповідачем позову до початку розгляду по суті, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 50% судового збору, що повинна була сплатити позивачка при його подачі, якби не була звільнена за законом від сплати судового збору по даній категорії справ (384,20 грн.+384,20 грн.=768,40 грн.). Інші 50 % судового збору слід віднести за рахунок держави, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial