Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 травня 2014 року. У шлюбі дітей не мають. Вважаючи, що фактично шлюб існує формально і не бажаючи підтримувати подружні стосунки, позивач з позовом про розірвання шлюбу звернулася до суду. Позивач у судове засідання не зявилася. 24 жовтня 2016 року в канцелярії суду зареєстровано заяву [PERSON], у якій вона просить слухати справу у її відсутності і позовні вимоги підтримує, не заперечила проти заочного рішення (а.с. 23). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про судові засідання на 18 жовтня 2016 року та 02 листопада 2016 року (а.с. 22, 26), до суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив та не просив провести розгляд справи у його відсутності. Судом на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити. Так, свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 24) стверджується, що сторони із 24 травня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Позивач у позовній заяві обгрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач своєю безпричинною неявкою у судові засідання проявив байдужість до його існування. Враховуючи, що сторони припинили намагання зберегти шлюб, на момент подання цього позову до суду тривалий час проживають окремо, спільних дітей не мають, суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення, оскільки вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 551 гривню 20 копійок судового збору (а.с. 1). Тому саме така сума судових витрат має бути стягнена з відповідача на користь позивача. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, котрі беруть участь у справі. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Сама лише квитанція про внесення плати за оформлення позовної заяви (а.с. 7) чи договір про надання правової допомоги (а.с. 6) не може бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав. З огляду на викладене суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні частини позову про стягнення витрат на правову допомогу.

Outcome: approved