Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

сторони в шлюбі з 26.08.1997р., мають двоє дітей [PERSON], [INFO]. і [PERSON], [INFO] 28.09.2018р. [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось в основному через відсутність взаєморозуміння, тому припинили подружні стосунки, що вона втратила до відповідача добрі почуття, примирення між ними неможливе, просила розірвати шлюб. В суді [PERSON] позов підтримала, також пояснила, що подружнє життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, тому вони не підтримують подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, вона не любить відповідача, вважає, що подальше збереження шлюбу є не доцільним, настоює на розірванні шлюбу, від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась. Відповідач [PERSON] не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачкою. Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. Із пояснень сторін, із долученого до справи свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження (а.с. 4, 5, 6) убачається, що сторони в шлюбі з 26.08.1997р., мають двоє дітей [PERSON], [INFO]. і [PERSON], [INFO] Як убачається із пояснень позивачки [PERSON], вона настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи тим, що не любить відповідача, що подальше збереження шлюбу є недоцільним та суперечить її інтересам. Відповідач [PERSON] заперечень щодо розірвання шлюбу з позивачкою по суті не висловив. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин порушуватиме їх права на особисту свободу, суд задоволює позов.

Outcome: approved