Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.09.1985 року і від спільного подружнього життя мають двох повнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку Ірину, [INFO]. [PERSON] 22.05.2014 року звернулась з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, відповідач не рахувався з її думками, поглядами на життя, не вживав заходів для зміцнення сімї, зловживав алкогольними напоями, проявляв безпричинну ревність, ставив власні інтереси вище сімейних. Зазначила, що їхня сімя остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сімї є неможливим та недоцільним. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на мотиви такого та доповнила, що вони хоча і проживають в одній квартирі, однак протягом тривалого часу живуть як чужі люди, фактично не спілкуються, не ведуть спільного господарства. Вважає, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сімї відсутні. Така її позиція є категоричною і вона її за будь-яких обставин не змінить. Просить позов задовольнити. Відповідач проти розірвання шлюбу заперечив, зазначивши, що є ще можливість налагодити відносини із дружиною, просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 01.09.1985 року у [PERSON] урочистих подій, актовий запис № 3108. (а.с.3), від шлюбу мають двох повнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку Ірину, [INFO]. Також встановлено, що подружжя Борис проживає в одній квартирі, однак, протягом тривалого часу вони живуть як чужі люди, фактично не спілкуються, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх відносин. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сімї Борис неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 243,60 грн. судового збору, сплаченого позивачем.

Outcome: approved