Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» (далі ТОВ «Служба миттєвого кредитування») звернулось з позовом до [PERSON], [PERSON], вказавши, що між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № 140719-181335 від 19.07.2014 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 2000 гривень строком до 01.08.2014 року зі сплатою відсотків в сумі 560 гривень. В подальшому строк дії договору та повернення кредиту пролонговувався. В забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором, 19.07.2014 року було укладено договір поруки між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] в межах суми зобовязань 50 гривень. Оскільки [PERSON] належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконав, сплативши лише відсотки за користування кредитом в загальній сумі 1000 гривень, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитом в сумі 50 гривень, а також стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 30550 гривень та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, направив до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача на підставі наданих доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи повідомлялась в установленому порядку судовими повістками, направленими за зареєстрованим місцем проживання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений в установленому порядку, причини неявки суду не повідомив, направив до суду письмові заперечення, вказавши, що кредитний договір ним не укладався та не підписувався, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні позову. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. 19.07.2014 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 140719-181335. Відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит в сумі 2000 гривень строком до 01.08.2014 року включно, зобовязавшись повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 2% за кожен день користування кредитом. Всього до 01.08.2014 року [PERSON] зобовязався сплатити 2560 гривень. Порядок погашення кредиту, нарахування процентів, пені за кредитним договором визначений розділами 3, 6 договору. 19.07.2014 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] на забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором був укладений договір поруки, за умовами якого [PERSON] забезпечується виконання [PERSON] зобовязань частково. Передбачена договором відповідальність [PERSON] перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування» обмежується загальною сумою 50 гривень. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку [PERSON] належним чином зобов'язання з повернення грошових коштів не виконав, в результаті чого станом на 19.07.2016 року виникла заборгованість в загальній сумі 30600 гривень, з яких 2000 гривень заборгованість по кредиту, 28600 гривень пеня. При вирішенні спору суд виходить з такого. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стаття 60 ч. 1 ЦПК України зобовязує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оцінюючи твердження позивача щодо того, що він не укладав договір з позивачем, а підпис в кредитному договорі йому не належить, суд виходить з того, що всупереч своєму обовязку довести такі обставини, відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що кредитний договір ним не укладався та не підписувався. З клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи підпису в договорі з метою доведення того, що підпис в договорі належить не йому, [PERSON] не звертався. Суд також критично оцінює доводи відповідача [PERSON] про те, що копії паспорту та картки фізично особи-платника податків, які додані позивачем до позовної заяви, не скопійовані безпосередньо з оригіналів, а відскановані з копій, оскільки будь-якого обґрунтування таких своїх тверджень [PERSON] в запереченнях не навів. Крім того, відсутність на копіях цих документів написів, які засвідчують вірність таких копій, не є визначальним для вирішення питання щодо укладення чи не укладення договору, оскільки копії паспорту та картки платника податків не є додатками до договору та наявність таких документів не обумовлює настання цивільно-правових наслідків за договором. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оскільки суд не може констатувати неправомірність кредитного договору у відповідності до вимог закону за відсутності для того підстав та такий договір не визнавався недійсним в судовому порядку, а відповідачем [PERSON] не доведено перед судом того, що такий договір ним не підписувався та не укладався, суд виходить з того, що між позивачем та [PERSON] виникли цивільно-правові відносини у зв'язку з укладенням кредитного договору 19.07.2014 року. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею). Можливість забезпечення виконання зобовязання укладенням договору поруки передбачено ст. 553 ЦК України. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено субсидіарну відповідальність поручителя. При цьому поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 543 ч. 1 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені наданими доказами та підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved