Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

сторони в шлюбі з 10.10.2016р., мають доньку [PERSON] , [INFO] 22.04.2019р. [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось в основному через відсутність взаєморозуміння, тому вона покинула відповідача, примирення між ними неможливе, просила розірвати шлюб та стягнути із відповідача судові витрати. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, 25.07.2019р. подала заяву, у якій позов підтримала, просила розірвати шлюб, справу розглядати у її відсутності (а.с.25). Відповідач [PERSON] в суді пояснив, що в квітні 2018р. позивачка покинула його, з того часу спільно не проживають, спроби налагодити сімейні стосунки позитивного результату не дали, не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачкою, у стягненні в її користь витрат на правову допомогу просить відмовити. Заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. Із пояснень відповідача, із долученого до справи свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження (а.с. 6, 8) убачається, що сторони в шлюбі з 10.10.2016р., мають доньку [PERSON] , [INFO] , в квітні 2018р. припинили подружні стосунки, спільно не проживають. Як убачається із змісту позову та заяви [PERSON] до суду від 25.07.2019р., вона заперечує примирення із відповідачем, просить про розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] теж просить про розірвання шлюбу з позивачкю. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин порушуватиме їх права на особисту свободу, суд задоволює позов. Відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в користь позивачки 768 грн. 40 коп. судових витрат (а.с. 1). Підстав до стягнення із відповідача в користь позивачки витрат на правову допомогу суд не має, оскільки такі не підтверджені належними та допустимими доказами.

Outcome: partial