Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

Сторони одружені з 10.09.2011р., шлюб зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Запорізькій області, актовий запис № 912. Мають малолітню дитину: сина [PERSON], 27.07.2013р.н., що проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Позивачка звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу і стягнення аліментів, вказавши в заяві, що їхня сімя фактично розпалася з 2015р. через відсутність взаєморозуміння і поваги в сімї, втрати почуття любові та поваги, які загострилися з народженням дитини. Вважаючи примирення і подальше збереження сімї неможливим, просить розірвати шлюб, оскільки він існує формально, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі ? частини заробітку відповідача, але не менше ніж 30% неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з дня подачі заяви до суду, оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів у запропонованому позивачкою розмірі не заперечує. Відповідно до ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з розясненнями, викладеними у пп. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом установлено, що сімя сторін фактично розпалася з 2015року, вони спільного господарства не ведуть, ніяких відносин не підтримують. Позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, що говорить про її стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин. Оскільки сімю зберегти неможливо, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам і негативно впливати на виховання дитини, у звязку з чим шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до повноліття. Утримання може бути як у грошовій, так і в натуральній формі. Однак з пояснень позивачки видно, що в даний час відповідач у добровільному порядку надає позивачці матеріальну допомогу на утримання сина в грошової формі, але у недостатній кількості, син перебуває на утриманні позивачки. Згідно ст.184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності зі ст.182 Сімейного Кодексу України, враховував матеріальне становище сторін, стан здоровя, а також матеріальне становище платника, що працездатний, його стан здоровя, він має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі ? части свого заробітку щомісячно, тому що при цьому розмір стягуваних з відповідача аліментів буде не менш 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку і не буде перевищувати 50 відсотків його доходів.

Outcome: approved