Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

ТОВ «Рівнетеплоенерго», діючи через свого представника, звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 12449,55 грн. заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення за адресою [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] . Згідно витягу оборотної відомості по особовому рахунку № [NUMBER] , що зареєстрований за зазначеною адресою, на [PERSON] станом на 01.05.2020 року виникла заборгованість за надані послуги ТОВ Рівнетеплоенерго з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 12449,55 грн. Також представником позивача свої вимоги мотивовано у відповіді на відзив. Представник позивача зазначає, що належного акту про відключення від мереж ЦР на ГВП відсутній. Оскільки позивач відключився від централізованого опалення без належного дозволу, то дане відключення є самовільним, та не є підставою для звільнення від оплати послуг теплопостачання. Не погоджуючись із позовними вимогами від відповідача до суду надійшов відзив від 11.02.2021 року. Свої заперечення відповідач мотивує тим, що вимоги є безпідставними, на даний час правовідносини між сторонами припинені, та між ними відсутні будь-які зобов`язання. З 2011 року відповідач не користується послугами централізованого опалення та гарячого водопостачання. А з 12.10.2016 року складено техпаспорт на вказаний будинок з автономним опаленням (газовий котел). Також відповідачем подано до суду заяву про застосування позовної давності. Ухвалою суду від 05.10.2020 р. відкрито спрощене позовне провадження по справі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Просила позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав та мотивів наведених у відзиві. Наполягав на тому, що позивачем пропущено строк на звернення до суду з позовом. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення за адресою [ADDRESS] . Згідно витягу з оборотної відомості по особовому рахунку № [NUMBER] , що зареєстрований на [PERSON] . Відповідно до вимог\~ст.19 Закону України «Про теплопостачання», п.5 ч.3\~ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч.1\~ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст.67,68 ЖК України, відповідач зобов`язаний своєчасно, а саме щомісячно, здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.\~ Розрахунок вартості наданих Товариством послуг з теплопостачання здійснюється відповідно до тарифів затверджених рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради №137 від 09 жовтня 2008 року, №6 від 04 січня 2011 року та постановами НКРЕКП «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ТзОВ «Рівнетеплоенерго» №449 від 23 квітня 2014 року, №569 від 23 травня 2014 року, №664 від 13 червня 2014 року, №792 від 27 червня 2014 року, №146 від 17 жовтня 2014 року, №1171 від 31 березня 2015 року, №174 від 21 травня 2015 року, №1101 від 09 червня 2016 року та №1536 від 28 грудня 2017 року, №1791 від 11 грудня 2018 року. Надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води здійснювалося у відповідності до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов`язки споживача і виконавця, а також інші питання. Як вбачається яз дослідженого в судовому засіданні витягу оборотної відомості по особовому рахунку № [NUMBER] , квартиронаймач [PERSON] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного внесення поточних платежів за послуги теплопостачання станом на 01.05.2020 року виникла заборгованість за надані ТОВ «Рівнетеплоенерго» послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 12449,55 грн. Відповідно до ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Відповідно до ст.322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно дост.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2055 року №630 передбачено, що оплата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.4\~ст.267 Цивільного кодексу України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1\~ст.261 Цивільного кодексу України\~за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 Цивільного кодексу України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 Цивільного кодексу України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі\~ст.266 Цивільного кодексу України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості 02.09.2020 року. Відповідно до оборотної відомості наданої позивачем за період з 11.2009 року по 06.2020 року заборгованість протягом вказаного періоду відповідачем здійснювалася проплата лише частково, у листопаді 2010 року 660,00 грн.,грудень 2010 року 417,00 грн., січень 2011 року 416,66 грн., липень 2011 року 700 грн.,вересень 2011 року 500 грн. Та остання оплата була здійснена у жовтні 2011 року. Слід зазначити, що відповідно до зазначеної оборотної відомості нарахування позивачем з листопада 2016 року по опаленню та гарячому водопостачанню не проводилися. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності. Позивач не надав суду доказів поважності причин пропуску строку позовної давності та не просить такий поновити. Відповідно до ч. 4\~ст. 267 Цивільного кодексу України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно з ч. 3\~ст. 267 Цивільного кодексу України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на відсутність у відповідача обов`язку по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, у зв`язку з тим, що позивачем пропущено строк позовної давності до вимог за вказаний період. Відповідно до\~статті 141\~ЦПК України\~\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до пункту 2 частини 2\~статті141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Оскільки суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, то судові витрати понесені позивачем покладаються на нього та поверненню не підлягають.

Outcome: dismissed