Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Стрийський місцевий прокурор звернувся в суд з позовною заявою в інтересах держави та уточнивши позовні вимоги просить: визнати недійсним рішення сесії [PERSON] сільської ради від 15.05.2014 року № 536 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність на території [PERSON] сільської ради»; визнати недійсним рішення сесії [PERSON] сільської ради від 15.05.2014 року № 537 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність на території [PERSON] сільської ради»; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 21927577 від 21.05.2014 року, видане державним реєстратором реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції [PERSON] щодо земельної ділянки площею 0,0497 га кадастровий номер 4625386800:02:009:0065; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 21930126 від 21.05.2014 року, видане державним реєстратором реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції [PERSON] щодо земельної ділянки площею 0,0740 га кадастровий номер 4625386800:02:009:0091; зобовязати [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], с. Велика Туря, Долинського району, Івано-Франківської області, повернути земельні ділянки кадастровий номер 4625386800:02:009:0065, площею 0,0497 га, вартістю згідно нормативної грошової оцінки 12880 грн. 47 коп. та кадастровий номер 4625386800:02:009:0091, площею 0,0740 га., вартістю згідно нормативної грошової оцінки 418 грн. 51 коп., що в с. Бережниця, Стрийського району, Львівської області, в комунальну власність територіальної громади в особі [PERSON] сільської ради, ідентифікаційний код 04370937, вул. Фіцика, 13 с. Стрілків, Стрийського району, Львівської області. В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що рішенням сесії [PERSON] сільської ради від 15.05.2014 № 536 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність на території [PERSON] сільської ради» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 4625386800:02:009:0065 з метою передачі її безоплатно у власність загальною площею 0,0497га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах населеного пункту с. Бережниця, вул. Шевченка, 7 на території [PERSON] сільської ради [PERSON] і передано останній безоплатно у власність вказану земельну ділянку. Окрім того, рішенням сесії [PERSON] сільської ради від 15.05.2014 № 537 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність на території [PERSON] сільської ради» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 4625386800:02:009:0091 з метою передачі її безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,0740га в межах населеного пункту с. Бережниця на території [PERSON] сільської ради [PERSON] і передано останній безоплатно у власність вказану земельну ділянку. На підставі рішення сесії [PERSON] сільської ради від 15.05.2014 № 536 за [PERSON] в подальшому зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0497га кадастровий номер 4625386800:02:009:0065. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 10.11.2015 № 97-28-0.3-2861/9-15-АП, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 12880 грн. 47 коп. Також, на підставі рішення сесії [PERSON] сільської ради від 15.05.2014 № 537 за [PERSON] в подальшому зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0740га кадастровий номер 4625386800:02:009:0091. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 10.11.2015 року № 97-28-0.3-2862/9-15-АП, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 418 грн. 51 коп. Рішенням сесії [PERSON] сільської ради від 10.02.2010 року № 604 «Про встановлення пішохідного переходу в селі Бережниця» встановлено пішохідний перехід в с. Бережниця Стрийського району між присадибами [PERSON] та [PERSON] шириною 1,20м. З приводу користування пішохідним проходом виникали спори між жителями с. Бережниця, Стрийського району, Львівської області [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони. Так, за результатами розгляду позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON], виконкому [PERSON] сільської ради про усунення перешкод в користуванні пішохідним проходом Стрийським міськрайонним судом ухвалено рішення від 01.12.2011 року у цивільній справі № 2-187/2011, яким позов задоволено частково, а саме зобовязано [PERSON] не чинити [PERSON], [PERSON] перешкод в користуванні пішохідним проходом шириною 3,07м, довжиною 160м в с. Бережниця, Стрийського району та демонтувати деревяну огорожу, якою відгороджено даний прохід до її прибудинкової території. Як зазначено в мотивувальній частині рішення Стрийського міськрайонного суду від 01.12.2011 року у цивільній справі № 2-187/2011, в судовому засіданні встановлено, що з 60-х років спірним проходом користуються жителі с. Бережниця, Стрийського району, щоб вийти на головну вулицю села, так як ним набагато швидше дістатись до центру села. З оглянутої карти схем-плану с. Бережниця, Стрийського району слідує, що з господарством відповідача межує пішохідний прохід, що веде до головної дороги села. Згідно рішення [PERSON] сільської ради від 10.02.2010 року № 604, встановлено пішохідний перехід в с. Бережниця Стрийського району між присадибами [PERSON] та [PERSON] шириною 1,20м. Приймаючи рішення, суд прийшов до висновку, що між земельними ділянками позивачки [PERSON] та [PERSON] згідно рішення [PERSON] сільської ради № 604 від 10.02.2010 року встановлено пішохідний перехід, а тому суд вважає, що при таких обставинах, враховуючи рішення [PERSON] сільської ради, слід зобовязати відповідачку не чинити перешкод позивачам у користуванні пішохідним проходом до зміни рішення [PERSON] сільської ради. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 28.05.2012 року рішення Стрийського міськрайонного суду від 01.12.2011 року у цивільній справі № 2-187/2011 в частині зазначення ширини пішохідного проходу змінено, а саме зазначено його ширину 1м. 20см., а не 3,07м. В решті рішення Стрийського міськрайонного суду від 01.12.2011 року у цивільній справі № 2-187/2011 судом апеляційної інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.08.2013 року рішення апеляційного суду Львівської області від 28.05.2012 року та рішення Стрийського міськрайонного суду від 01.12.2011 року в незміненій частині залишено без змін. Таким чином, рішення Стрийського міськрайонного суду від 01.12.2011 у цивільній справі № 2-187/2011 з врахуванням рішення апеляційного суду Львівської області від 28.05.2012 року набрало законної сили. А отже, наявність пішохідного проходу загального користування шириною 1м. 20см та довжиною 160м. в с. Бережниця, Стрийського району між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], що встановлений рішенням сесії [PERSON] сільської ради від 10.02.2010 року № 604, підтверджується рішенням Стрийського міськрайонного суду від 01.12.2011 року у цивільній справі № 2-187/2011. Згідно листа Державної інспекції сільського господарства в Львівській області від 01.10.2015 року № 2751/3-10-8, адресованого Стрийській міжрайонній прокуратурі для вжиття заходів прокурорського реагування, встановлено, що в порушення вимог п.а) ч.4 ст.83 Земельного кодексу України в межі переданих у власність [PERSON] на підставі рішень сесії [PERSON] сільської ради від 15.05.2014 року № 536 та від 15.05.2014 року № 537 земельних ділянок відповідно площею 0,0497га кадастровий номер 4625386800:02:009:0065 та площею 0,0740га кадастровий номер 4625386800:02:009:0091 в с. Бережниця Стрийського району включено і прохід, який було визначено рішенням сесії [PERSON] сільської ради від 10.02.2010 року № 604 «Про встановлення пішохідного переходу в селі Бережниця». Таким чином, при прийнятті рішень сесії [PERSON] сільської ради від 15.05.2014 року № 536 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність на території [PERSON] сільської ради» та від 15.05.2014 року № 537 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність на території [PERSON] сільської ради» вказаним органом місцевого самоврядування порушено вимоги ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та п.а) ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України, оскільки передано в приватну власність частину земель комунальної власності загального користування, які не можуть передаватись у приватну власність. На підставі незаконних рішень сесії [PERSON] сільської ради від 15.05.2014 року № 536 та від 15.05.2014 року № 537 за громадянкою [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельні ділянки відповідно площею 0,0497га кадастровий номер 4625386800:02:009:0065 та площею 0,0740га кадастровий номер 4625386800:02:009:0091, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ-4602733452015 та номер НВ-4602733332015 від 06.11.2015 року, виданими Управлінням Держземагенства у Стрийському районі Львівської області. У звязку з цим підлягають визнанню недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані [PERSON] щодо вказаних земельних ділянок. Окрім того, земельні ділянки підлягають поверненню в комунальну власність. Статтею 122 ч. 1 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. У звязку з цим земельні ділянки площею 0,0497га кадастровий номер 4625386800:02:009:0065 та площею 0,0740га кадастровий номер 4625386800:02:009:0091 в с. Бережниця, Стрийського району, Львівської області підлягають поверненню в комунальну власність територіальної громади в особі [PERSON] сільської ради. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] позов заперечив та пояснив, що жодних порушень при прийнятті рішень сільською радою щодо виділення земельних ділянок не встановлено, тому просить в позові відмовити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечили та пояснили, що позивачем у справі не доведено незаконність набуття [PERSON] у власність спірних земельних ділянок. Жодного пішого проходу між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] ніколи не було, позивачем не доведено порушення відповідачами норм законодавства під час приватизації спірних земельних ділянок, та що така приватизація порушує земельне законодавство. Тому просять відмовити в задоволенні позову. Представник Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області в судове засідання не зявився, надіслав до суду листа в якому зазначає, що Стрийське міськрайонне управління юстиції ліквідоване з 01.03.2016 року, а тому фахівців, які можуть представляти інтереси управління немає. Представник третьої особи Державної інспекції сільського господарства в Львівській області в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи своєчасно і належним чином повідомлений. В судовому засіданні третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві та просить позов задоволити. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази та давши їм оцінку, приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та повязаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від субєктного складу їх учасників. Оскільки до складу сторін даного спору входить фізична особа, то спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Відповідно до п.2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадян або держави в судах у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 45, ч. 1 ст. 46 ЦПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовами інших осіб, на будь-якій стадії розгляду для представництва інтересів держави або громадянина. Прокурор, який бере участь у справі несе обовязки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Згідно ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 24 частиною 3 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. За положенням ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить в т.ч. розпорядження землями територіальної громади, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних громад. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Згідно ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України). Таким чином враховуючи роз'яснення Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства», державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Згідно п.а) ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). В судовому засіданні встановлено, що рішенням сесії [PERSON] сільської ради від 10.02.2010 року № 604 «Про встановлення пішохідного переходу в селі Бережниця» встановлено пішохідний перехід в с. Бережниця Стрийського району між присадибами [PERSON] та [PERSON] шириною 1,20м. Дане рішення на день прийняття рішення по справі є чинним. Наявність пішохідного проходу загального користування шириною 1м 20см та довжиною 160м в с. Бережниця, Стрийського району між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], що встановлений рішенням сесії [PERSON] сільської ради від 10.02.2010 року № 604, підтверджується рішенням Стрийського міськрайонного суду від 01.12.2011 року, рішенням апеляційного суду Львівської області від 28.05.2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.08.2013 року у цивільній справі № 2-187/2011. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно листа Державної інспекції сільського господарства в Львівській області від 01.10.2015 року № 2751/3-10-8, адресованого Стрийській міжрайонній прокуратурі для вжиття заходів прокурорського реагування, встановлено, що в порушення вимог п.а) ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України в межі переданих у власність [PERSON] на підставі рішень сесії [PERSON] сільської ради від 15.05.2014 року № 536 та від 15.05.2014 року № 537 земельних ділянок відповідно площею 0,0497га кадастровий номер 4625386800:02:009:0065 та площею 0,0740га кадастровий номер 4625386800:02:009:0091 в с. Бережниця Стрийського району включено і прохід, який було визначено рішенням сесії [PERSON] сільської ради від 10.02.2010 року № 604 «Про встановлення пішохідного переходу в селі Бережниця». Рішенням сесії [PERSON] сільської ради від 15.05.2014 року № 536 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність на території [PERSON] сільської ради» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 4625386800:02:009:0065 з метою передачі її безоплатно у власність загальною площею 0,0497га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах населеного пункту с. Бережниця, вул. Шевченка, 7 на території [PERSON] сільської ради [PERSON] і передано останній безоплатно у власність вказану земельну ділянку. Рішенням сесії [PERSON] сільської ради від 15.05.2014 року № 537 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність на території [PERSON] сільської ради» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 4625386800:02:009:0091 з метою передачі її безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,0740га в межах населеного пункту с. Бережниця на території [PERSON] сільської ради [PERSON] і передано останній безоплатно у власність вказану земельну ділянку. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 січня 1986 року). Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обовязок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно п.а) ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Таким чином, суд приходить до висновку, що про включення проходу, який було визначено рішенням сесії [PERSON] сільської ради від 10.02.2010 року № 604 «Про встановлення пішохідного переходу в селі Бережниця», в землі які приватизовувались відповідачкою [PERSON], було відомо як і самій відповідачці [PERSON]М, оскільки вона була строною у цивільній справі № 2-187/2011, так і Стрілківськівській сільській раді, яка 10.02.2010 року прийняла рішення сесії від № 604, а отже при прийнятті рішень сесії [PERSON] сільської ради від 15.05.2014 року № 536 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність на території [PERSON] сільської ради» та від 15.05.2014 року № 537 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність на території [PERSON] сільської ради» вказаним органом місцевого самоврядування свідомо порушено вимоги ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та п.а) ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України, оскільки передано в приватну власність частину земель комунальної власності загального користування, які не можуть передаватись у приватну власність, а тому з врахуванням справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника, дані рішення підлягають скасування як незаконні. На підставі вищезазначених незаконних рішень сесії [PERSON] сільської ради від 15.05.2014 року № 536 та від 15.05.2014 року № 537 за відповідачкою [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельні ділянки та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 21927577 від 21.05.2014 року, видане державним реєстратором реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції щодо земельної ділянки площею 0,0497 га кадастровий номер 4625386800:02:009:0065 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 21930126 від 21.05.2014 року, видане державним реєстратором реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції щодо земельної ділянки площею 0,0740 га кадастровий номер 4625386800:02:009:0091, які також підлягають скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. Відтак суд приходить до висновку, що земельні ділянки площею 0,0497га кадастровий номер 4625386800:02:009:0065 та площею 0,0740га кадастровий номер 4625386800:02:009:0091 в с. Бережниця, Стрийського району, Львівської області підлягають поверненню в комунальну власність територіальної громади в особі [PERSON] сільської ради. Відповідно до ст. 88 ЦПК з відповідачів в користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі по 609 грн. з кожного.

Outcome: approved