Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фармгейт Україна» (по тексту - ТОВ «Фармгейт Україна», позивач) звернулося до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до [PERSON] (по тексту - [PERSON] , відповідач 1), [PERSON] (по тексту - [PERSON] , відповідач 2), приватного нотаріуса Ізяславського районного нотаріального округу Шмигельського Юрія Петровича (по тексту - відповідач 3) про переведення на товариство з обмеженою відповідальністю «Фармгейт Україна» прав та обов`язків покупця [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки, серією та номером: 781 , кадастровий номер 6822181300:03:015:0195, площею 1, 9662 га, що знаходиться на території Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, укладеним 21.04.2017 року між [PERSON] та [PERSON] та який посвідчений приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Шмигельським Ю.П.; припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 6822181300:03:015:0195, площею 1, 9662 га, що знаходиться на території Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області; визнання за товариством з обмеженою відповідальністю «Фармгейт Україна» права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6822181300:03:015:0195, площею 1, 9662 га, що знаходиться на території Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області; зобов`язання приватного нотаріуса Ізяславського районного нотаріального округу Шмигельського Ю.П. внести зміни до Державного реєстру правочинів щодо особи покупця за договором купівлі-продажу земельної ділянки, серією та номером: 781 , кадастровий номер 6822181300:03:015:0195, площею 1, 9662 га, що знаходиться на території Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, укладеним 21.04.2017 року між [PERSON] та [PERSON] та який посвідчений приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Шмигельським Ю.П. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Так за покликанням позивача, 16.01.2017 року між ним та відповідачем 2 був укладений та зареєстрований договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6822181300:03:015:0195, площею 1, 9662 га, що знаходиться на території Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, відповідно до умов якого строк дії становить 10 років. Звертає увагу, що під час моніторингу та контролю даних Публічної кадастрової карти України щодо орендованих ТОВ «Фармгейт Україна» земель було виявлено зміну власника земельної ділянки, кадастровий номер 6822181300:03:015:0195, площею 1, 9662 га, що знаходиться на території Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області. На думку позивача виявлені ним обставини суттєво впливають на його права за чинним договором оренди, оскільки стосуються переважного права на купівлю орендованої ним земельної ділянки. Як вважає позивач зміна власника земельної ділянки [PERSON] на [PERSON] шляхом її продажу без повідомлення орендаря порушує переважне право перед іншими особами на придбання даної земельної ділянки. Також за покликанням ТОВ «Фармгейт Україна» в порушення приписів Закону України «Про оренду землі» орендодавець не виконав обов`язок щодо повідомлення в письмовій формі орендаря про намір продати земельну ділянку третій особі із зазначенням її ціни та інших умов, на яких вона продається. Крім того акцентує увагу на положення ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» та ч. 2 ст. 777 ЦК України. При цьому наголошує й на тому, що при зверненні до суду визнає намір відповідача 2 на продаж належного йому майна за встановленою ним ціною, яка цілком задовольняє ТОВ «Фармгейт Україна». Вважає, що намір позивача вступити у правовідносни підверджується внесенням коштів на депозитний рахунок суду в розмірі, які має сплатити покупець спірної земельної діляки. Відповідачем 3 було подано відзив на подану позовну заяву (вх. №11952/19 від 29.10.2019 року), згідно якого позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Так у своєму відзиві відповідач 3 просить врахувати, що обставини, покладені в основу позову не визнаються, так як суперечать нормам матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що 21.04.2017 року до нього, як приватного нотаріуса звернувся Дердюк О.В., який повідомив про продаж належної йому земельної ділянки, кадастровий номер 6822181300:03:015:0195 та просив здійснити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу з покликанням, що покупцем буде [PERSON] . Також відповідач 3 вказує на ту обставину, що [PERSON] було надано усі необхідні документи для посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 6822181300:03:015:0195. Як зазначає відповідач 3, в ході перевірки інформації стосовно земельної ділянки було встановлено, що вона призначена для ведення особистого селянського господарства та перебуває в оренді ТОВ «Фармгейт Україна». За посиланням приватного нотаріуса Шмигельського Ю.П., ним для встановлення переважного права на придбання земельної ділянки перевірено інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців відносно ТОВ «Фармгейт Україна» та з`ясовано, що засновником, власником істотної участі юридичної особи (100 %) та кінцевим бенефеціарним власником (контролером) позивача є приватна компанія з обмеженою відповідальністю «ФАРМГЕЙТ БІ ВІ», Королівство Нідерланди. Як вважає відповідач 3 встановлена ним інформація засвідчує, що позивач в силу положень статей 63, 117 ГК України є іноземним підприємством, а, отже не має не те, що переважного права на придбання земельної ділянки, а і взагалі не може бути набувачем земельних ділянок сільськогосподарського призначення згідно ст. 130 ЗК України. На думку відповідача 3 договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 6822181300:03:015:0195 від 21.04.2017 року укладено сторонами добровільно, останні були ознайомлені з приписами цивільного законодавства, що регулюють такі правовідносини та посвідчено в установленому законом порядку. Відповідачем 1 також було подано відзив на подану позовну заяву (вх. №12038/19 від 31.10.2019 року), згідно якого позовні вимоги не визнає у повному обсязі та заперечує щодо їх задоволення. В обгрунтування заперечень позовних вимог вказує, що з 01.07.2011 року по жовтень 2018 року був виконавчим директором позивача, до повноважень якого серед іншого входило регулювання орендних відносин з орендодавцями, а саме укладення договорів оренди, погодження їх умов, внесення змін, розірвання, питання виплати орендної плати, її форми тощо, тобто усі питання, що стосувалися оформлення земельних відносин у ТОВ «Фармгейт Україна» вирішувалися ним. Зазначає, що 15.03.2017 року до нього звернувся один із орендодавців [PERSON] з повідомленням про те, що має намір продати належну йому земельну ділянку, кадастровий номер 6822181300:03:015:0195, яка знаходиться в оренді ТОВ «Фармгейт Україна», однак воно було залишено без розгляду, оскільки останнє не може бути власником земель сільськогосподарського призначення, так як єдиним засновником товариства була та є приватна компанія з обмеженою відповідальністю «ФАРМГЕЙТ БІ ВІ», Королівство Нідерланди. Крім цього відповідач 1 вказує, що до нього через деякий час [PERSON] знову звернувся з приводу питання продажу належної земельної ділянки, однак йому роз`яснено про законодавчу заборону здійснення такої операції між ним та позивачем по справі. Після цього, як акцентує увагу відповідач 1, [PERSON] запропонував вже йому особисто придбати таку земельну ділянку на що слідувала згода. За покликанням відповідача 1, в подальшому [PERSON] повідомив, що погодив з нотаріусом дату посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, і вже 21.04.2017 року така угода була посвідчена в установленому порядку. На думку відповідача 1 набуття ним у власність земельної ділянки, кадастровий номер 6822181300:03:015:0195 є законним та таким, що здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства та без порушення прав третіх осіб, в тому числі і переважного права позивача на придбання зазначеної земельної ділянки, оскільки законом встановлена пряма заборона на придбання іноземними юридичними особами земель сільськогосподарського призначення, а отже не можливо порушити те чого не існує. Відповідач 2 свою позицію по справі виклав у письмовій заяві (вх. №14403/19 від 20.12.2019 року). У такій заяві зазначив, що позовні вимоги ТОВ «Фармгейт Україна» визнає повністю. З приводу фактичних обставин справи зазначив, що дійсно мав намір продати належну йому земельну ділянку ТОВ «Фармгейт Україна» з огляду на що звернувся до директора товариства [PERSON] , який завіз його до нотаріуса Шмигельського Ю.П.. Просив врахувати, що вже в нотаріуса підписав декілька документів, декілька чистих аркушів паперу та мав намір здійснити продаж позивачу, а не [PERSON] . Також вказує, що [PERSON] надав йому як аванс 24 000 гривень, а решту обіцяв передати, коли пройде оформлення земельної ділянки, натомість 100170 гривень так і не отримував. На відзив відповідача 3 було подано відповідь на відзив (вх. №13592/19 від 04.12.2019 року). Так на думку позивача, доводи відповідача 3 не відповідають дійсності. З посиланням на приписи Закону України «Про оренду землі», ЦК України та ЗК України вважає, що в даній ситуації має місце колізія правових норм, однак з огляду, що ТОВ «Фармгейт Україна» є діючим підприємством створеним на території України, отримує дохід від своєї діяльності та сплачує податки та збори, то є усі підстави вважати, що воно має переважне право на придбання орендованої ним земельної ділянки. Також позивачем було подано відповідь на відзив відповідача 1 (вх. №13593/19 від 04.12.2019 року), який по суті відповідає змісту відповіді на відзив відповідача 3. Натомість відповідач 3 подав заперечення на відповідь на відзив (вх. №13837/19 від 11.12.2019 року), суть якого зводиться до того, що позивачем пропущено процесуальні строки для подання суду відповіді на відзив. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, відповіддях на відзиви відповідачів, просив їх задовольнити. Представник відповідача 1 у судовому засіданні вказувала на повну безпідставність позовних вимог позивача з урахуванням обставин, викладених у поданому суду відзиві, просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. У судове засідання відповідачі 2, 3 не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлені в установленому порядку, що підтверджено документально. При цьому відповідачем 3 подано письмову заяву про розгляд справи без його участі з покликанням на підтримання його позиції щодо заперечення позову, викладеної у відзиві. Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог судом враховано наступне. Так, судом встановлено, що 16.01.2017 року між ТОВ «Фармгейт Україна» та [PERSON] укладено та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове майно - 18649199) договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6822181300:03:015:0195, площею 1, 9662 га, що знаходиться на території Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, відповідно до умов якого строк дії становить 10 років. Згідно підпункту 6 пункту 24 даного договору сторони погодили обов`язок орендодавця повідомити в письмовій формі орендаря про намір продати земельну ділянку третій особі із зазначенням її ціни та інших умов, на яких вона продається в тому числі повідомити орендаря в письмовій формі про намір змінити будь-які умови продажу земельної ділянки. Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців (номер 100589909, дата формування 29.10.2019 року) засновником, власником істотної участі юридичної особи (100 %) та кінцевим бенефеціарним власником (контролером) товариства з обмеженою відповідальністю «Фармгейт Україна» (код ЄДРПОУ 37138877), яке являється орендарем земельної ділянки належної [PERSON] , кадастровий номер 6822181300:03:015:0195, є приватна компанія з обмеженою відповідальністю «ФАРМГЕЙТ БІ ВІ», Королівство Нідерланди. Як визначає ч. 2 ст. 63 ГК України в разі якщо в статутному капіталі підприємства іноземна інвестиція становить не менш як десять відсотків, воно визнається підприємством з іноземними інвестиціями. Підприємство, в статутному капіталі якого іноземна інвестиція становить сто відсотків, вважається іноземним підприємством. У відповідності до ч. 1 ст. 117 ГК України іноземним підприємством є унітарне або корпоративне підприємство, створене за законодавством України, що діє виключно на основі власності іноземців або іноземних юридичних осіб, або діюче підприємство, придбане повністю у власність цих осіб. При цьому частина третя та четверта вказаної статті ГК України визначають, що діяльність філій, представництв та інших відокремлених підрозділів підприємств, утворених за законодавством інших держав, здійснюється на території України відповідно до законодавства України. Умови і порядок створення, вимоги до організації та діяльності іноземних підприємств визначаються цим Кодексом, законом про режим іноземного інвестування, іншими законами. Таким чином вказані вище приписи ГК дозволяють дійти висновку, що позивач по справі є іноземним підприємством - юридичною особою, створеною за законодавством України, що не спростовано ним в ході судового розгляду справи. Як встановлено судом, що не оспорюється сторонами по справі та підтверджується як самим договором оренди землі від 16.01.2017 року, так і актом приймання-передачі земельної ділянки від 16.01.2017 року, актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 16.01.2017 року, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №179627397 від 03.09.2019 року власником земельної ділянки, кадастровий номер 6822181300:03:015:0195, площею 1, 9662 га, що знаходиться на території Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області був [PERSON] . При цьому такі докази засвідчують, що така земельна ділянка призначена для ведення особистого селянського господарства. Крім цього судом встановлено, що 21.04.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки належної відповідачу 2, зареєстрований в реєстрі за №781, кадастровий номер 6822181300:03:015:0195, площею 1, 9662 га, що знаходиться на території Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області. Разом з тим, постановляючи рішення по суті позовних вимог судом враховано також наступне. Так, дійсно частина перша статті 16 ЦК України чітко вказує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому стаття 2 Закону України «Про оренду землі» визначає, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Саме ж поняття договору оренди землі визначено ст. 13 цього ж закону, згідно якої випливає, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Судом враховано положення статті 9 Закону України «Про оренду землі» згідно яких орендар, який відповідно до закону може мати у власності орендовану земельну ділянку, має переважне право на придбання її у власність у разі продажу цієї земельної ділянки, за умови, що він сплачує ціну, за якою вона продається, а в разі продажу на аукціоні - якщо його пропозиція є рівною з пропозицією, яка є найбільшою із запропонованих учасниками аукціону. Орендодавець зобов`язаний повідомити в письмовій формі орендаря про намір продати земельну ділянку третій особі із зазначенням її ціни та інших умов, на яких вона продається. Також необхідно констатувати, що згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Не оминув суд увагою і приписи ч. 2 ст. 777 ЦК України згідно яких встановлено, що наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. З огляду на предмету та підстави заявленого позову слід врахувати ще й інші норми вказаних вище нормативно-правових актів, Конституцію України та Земельний кодекс України. Так, згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. З нормами Конституції України кореспондується і ст. 321 ЦК України, яка визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У контексті вище встановленої обставини щодо цільового призначення земельної ділянки, кадастровий номер 6822181300:03:015:0195, площею 1, 9662 га, що знаходиться на території Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, а саме того, що вона призначена для ведення особистого селянського господарства необхідно врахувати і окремі положення ст. 22 ЗК України. Частина перша статті 22 ЗК України встановлює, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Натомість пункт а) частини третьої статті 22 ЗК України закріплює, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. При цьому частина п`ята статті 22 ЗК України визначає імперативний припис, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Таким чином, системний аналіз норм законів разом зі встановленими обставинами справи, дозволяє суду прийти до висновку про пряму законодавчу заборону на набуття іноземними юридичними особами земель сільськогосподарського призначення. Враховуючи, що ТОВ «Фармгейт Україна» є іноземним підприємством - юридичною особою, створеною за законодавством України, то останнє не має якихось переваг та привілеїв перед іншими іноземними юридичними особами, а відтак так само не має права отримати у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення, якою є земельна ділянка з кадастровим номером 6822181300 :03:015:0195, площею 1, 9662 га, що знаходиться на території Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області. У частині доводів позивача щодо порушення відповідачем 2, як орендодавцем приписів Закону України «Про оренду землі» щодо невиконання обов`язку повідомлення в письмовій формі орендаря про намір продати земельну ділянку третій особі із зазначенням її ціни та інших умов, на яких вона продається, як підставу для задоволення позовних вимог, суд вказує, що в даному випадку навіть його відсутність не є вирішальною у визначенні переважного права на купівлю орендованої ним земельної ділянки, так як позивач таким правом взагалі не наділений, оскільки в будь-якому випадку не може бути власником землі сільськогосподарського призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 130 ЗК України покупцями земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва можуть бути: а) громадяни України, які мають сільськогосподарську освіту або досвід роботи у сільському господарстві чи займаються веденням товарного сільськогосподарського виробництва; б) юридичні особи України, установчими документами яких передбачено ведення сільськогосподарського виробництва. Переважне право купівлі земельних ділянок сільськогосподарського призначення мають громадяни України, які постійно проживають на території відповідної місцевої ради, де здійснюється продаж земельної ділянки, а також відповідні органи місцевого самоврядування (ч. 1 ст. 130 ЗК України). Суд констатує і те, що згідно ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Доводи відповідача 2, викладені у його письмовій заяві щодо визнання позову з огляду, як вважає, на по суті, непогодження окремих істотних умов договору купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 6822181300:03:015:0195, суд відхиляє, оскільки предметом розгляду справи не є оцінка його умов. Суд, констатує, що установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог. Як визначає ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, частина шоста вказаної статті чітко регламентує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тим самим, з огляду на зазначене вище, на предмет та підстави позову, суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити повністю. Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, на думку суду, є доцільність вирішити питання та повернути ТОВ «Фармгейт Україна» грошові кошти в загальному розмірі 100170, 00 грн., внесені на відповідний депозитний рахунок суду. У відповідності до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для розподілу судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed