Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 11 березня 2019 року поштою направило до суду позов до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, який надійшов до суду 19 березня 2019 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п. 5 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 18 квітня 2019 року позивачем поштою було направлено виправлений позов, який надійшов до суду 23 квітня 2019 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2019 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2019 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2019 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, залучено [PERSON] і [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2020 року підготовче провадження по справі було закрито і справу призначено до розгляду по суті. Позивач у своєму позові та відповіді на відзив посилався на те, що 15 січня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» і [PERSON] було укладено кредитний договір № CNL-300/0014/2007, відповідно до умов якого позичальникові видано кредит у розмірі 42\~000 доларів США, а позичальник зобов`язалася використати кредитні кошти за цільовим призначенням, повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі за кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань 15 січня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № PCL-300/0012/2007, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кошляк Н.Е. та зареєстрований у реєстрі за № 230. Відповідно до умов іпотечного договору, [PERSON] передає своє майно квартиру [ADDRESS] який розташований за адресою [ADDRESS] . 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір про відступлення прав вимоги, у тому числі і за кредитним договором № CNL-300/0014/2007 від 15 січня 2007 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/1971/13-ц від 08 квітня 2013 року з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № CNL-300/0014/2007 від 15 січня 2007 року у розмірі 354\~265 гривень 66 коп., судові витрати у справі у розмірі 3\~219 гривень, а всього 357\~484 гривні 66 коп. Стягувачем було отримано виконавчі листи, які направлені до Новокодацького ВДВС м. Дніпра, згідно з даними з АСВП, виконавчі провадження закінчено і виконавчі документи повернуто стягувачеві, проте, самі виконавчі листи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не отримувало. Жодних стягнень в межах виконавчого провадження не відбувалося. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконала. Предмет іпотеки було придбано відповідачами за час перебування у зареєстрованому шлюбі і рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 2-278/2005 від 24 червня 2005 року за [PERSON] було визнано право власності на Ѕ частину спірної квартири, проте, у встановленому законом порядку своє право на частину нерухомості відповідач [PERSON] не зареєстрував. Реєстрація такого права відбулася лише 06 листопада 2017 року. Крім цього, при укладення договору іпотеки, відповідач [PERSON] надав нотаріально посвідчену згоду на укладення відповідачем [PERSON] договору іпотеки, а відповідно до положень ЗУ «Про іпотеку» при переході права власності на предмет іпотеки, новий власник набуває статусу іпотекодавця. Також рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2011 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним було відмовлено і рішення набрало законної сили. Мораторій на стягнення майна громадян встановлює лише відстрочення виконання зобов`язань, а не звільняє від його виконання і не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Також зазначив, що відсутність зазначення окремо в статуті позивача предмету діяльності як звернення стягнення на предмет іпотеки та отримання в управління житлових приміщень не є перешкодою у захисті своїх прав. Так само виконавче провадження не перебуває у причинному зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, оскільки основне зобов`язання не виконано, іпотека залишається чинною, отже, іпотекодержатель має право у будь-який час звернути стягнення на предмет іпотеки. Позивач у своєму позові просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] , шляхом її продажу в процедурі виконавчого провадження за ціною, що буде визначена у межах виконавчого провадження; передати в управління позивачеві предмета іпотеки шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права примусового входження до предмета іпотеки, обладнання предмета іпотеки охоронними пристроями, заміни замків, а також надання охоронних послуг щодо предмета іпотеки зі спеціалізованими підприємствами. У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Надала відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що квартира, яка є предметом іпотеки, була придбана нею та відповідачем [PERSON] за час перебування у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2002 року. Також рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2005 року за відповідачем [PERSON] було визнано право власності на Ѕ частину квартири, тому вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є незаконною. На час укладення договору іпотеки нею було повідомлено, що право власності зареєстровано лише на Ѕ частину квартири, в якій зареєстровані та проживають чотири особи. Також відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути звернуто стягнення на квартиру. Згідно із статутом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відсутня мета та предмет діяльності як звернення стягнення на предмет іпотеки та отримання в управління житлових приміщень, а тому вимога про передачу квартири в управління фактично є вимогою про виселення або створення перешкод у користування житлом, що є обмеженням їх прав. Позивач пропустив строк позовної давності, оскільки позивач без поважних причин пропустив строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, він також втратив право на примусове виконання. Просила суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та дату судового розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, пояснень на позовну заяву не надали. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 15 січня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і [PERSON] було укладено кредитний договір № CNL-300/0014/2007, відповідно до умов якого позивач надає позичальникові кредитні кошти у розмірі 42 000 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 13,99 % річних, зі строком повернення 15 січня 2017 року, а позичальник зобов`язується повернути одержаний кредит у повному обсязі у встановлений строк згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків (а.с. 66-77). 15 січня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і [PERSON] з метою забезпечення кредитного договору № CNL-300/0014/2007 від 15 січня 2007 року, укладено договір іпотеки № PCL-300/0012/2007, відповідно до умов якого іпотекодавець передала в іпотеку банкові квартиру [ADDRESS] ), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кошляк Н.Е. (а.с. 72-74). Відповідачем [PERSON] 15 січня 2007 року надано згоду, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кошляк Н.Е. і зареєстровану в реєстрі за № 229, на укладення іпотечного договору [PERSON] квартири [ADDRESS] ) (а.с. 182). Згідно з п. 6.2 договору іпотеки № PCL-300/0012/2007 від 15 січня 2007 року, укладеного між ПАТ «ОТП Факторинг Україна» і [PERSON] , іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за цим договором у випадку: несплати іпотекодавцем іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі; порушенням іпотекодавцем будь-якого із його зобов`язань; інших обставин, передбачених чинним законодавством України, кредитним договором та договором іпотеки. 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» і ПАТ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір відступлення права вимоги (а.с. 75-84), у тому числі і за кредитним договором № CNL-300/0014/2007 від 15 січня 2007 року (а.с. 85). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2013 року стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CNL-300/0014/2007 від 15 січня 2007 року заборгованість у розмірі 354\~265 гривень 66 коп.; стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 300/91/07/1 у розмірі 3\~767 гривень 17 коп.; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 102-104). 19 лютого 2002 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано, про що ВРАГС Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська зроблено актовий запис № 75 (а.с. 140). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2005 року визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] ) (а.с. 141-142). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2013 року, виключено з опису і звільнено з-під арешту, накладеного державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ на Ѕ частину квартири [ADDRESS] ) (а.с. 146-148, 149-151). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2014 року виключено з акту опису та звільнено з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ від 31 липня 2009 року, на Ѕ частину квартири [ADDRESS] ) (а.с. 152-155). 06 листопада 2017 року право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] (а.с. 157). Відповідно до довідки № 6309, виданої 07 червня 2019 року Департаментом адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради у квартирі [ADDRESS] зареєстровано відповідачів [PERSON] , [PERSON] та третіх осіб [PERSON] і [PERSON] (а.с. 158). [PERSON] є інвалідом дитинства 1 групи (а.с. 160). [PERSON] 27 серпня 2016 року зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 162). Ухвалою ВССУ від 30 березня 2016 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року скасовано, ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2015 року, якою [PERSON] було відмовлено у задоволенні скарги на дії державного виконавця, залишено в силі (а.с. 179-181). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2011 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2012 року, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання договору іпотеки № PCL-300/0012/2007 від 15 січня 2007 року недійсним відмовлено (а.с. 183-186). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.\~2\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. На підставі ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Так, при укладенні договору іпотеки № PCL-300/0012/2007\~від 15\~січня 2007\~року позивач та [PERSON] , погодили, що вартість предмета іпотеки складає 302 999 гривень 00 коп. (а.с. 73). Спірна квартира належить на праві спільної часткової власності [PERSON] і [PERSON] по Ѕ частини кожному. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.\~12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Право власності на Ѕ частину спірної квартири у встановленому законом порядку зареєстровано за [PERSON] 06 листопада 2017 року, який не є боржником за кредитним договором № CNL-300/0014/2007 від 15 січня 2007 року, поручителем також не виступає та договір іпотеки з позикодавцем не укладав, проте, відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону, тобто, таке право виникло у відповідача [PERSON] вже після укладення договору іпотеки. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~23\~ЗУ «Про\~іпотеку» у разі\~переходу права\~власності (права\~господарського відання)\~на предмет\~іпотеки від\~іпотекодавця до\~іншої особи,\~у тому\~числі в\~порядку спадкування\~чи правонаступництва,\~іпотека є\~дійсною для\~набувача відповідного\~нерухомого майна,\~навіть у\~тому випадку,\~якщо до\~його відома\~не доведена\~інформація про\~обтяження майна\~іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Таким чином, з урахуванням вимог вказаної норми, відповідач [PERSON] набув статусу іпотекодавця. Крім того, при укладенні договору іпотеки № PCL-300/0012/2007 від 15 січня 2007 року і обом відповідачам було відомо про наявність рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2005 року, яким квартиру [ADDRESS] ) було визнано правом спільної сумісної власності подружжя та визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину спірної квартири. Боржником [PERSON] \~зобов`язання за\~кредитним договором\~не виконуються,\~рішенням Ленінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~08\~квітня 2013\~року з\~ [PERSON] \~і [PERSON] \~на користь\~ТОВ «ОТП\~Факторинг Україна» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором, добровільно боржниками рішення суду не виконано, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, а відповідач [PERSON] є особою, яка уклала договір іпотеки, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та задоволення позову шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] ), що належить на праві спільної часткової власності відповідачам по Ѕ частини кожному. Щодо позовних вимог про передачу в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» предмету іпотеки суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ст.\~34\~Закону України\~«Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. Зі змісту вказаної правової норми вбачається, що право іпотекодержателя на передачу йому в управління предмета іпотеки може виникати лише за наявності необхідних обставин, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на предмета іпотеки, а також за умови відповідного цільового призначення предмета іпотеки пов`язаного із можливістю його господарського використання з метою отримання продукції, плодів та доходів. Крім цього, така передача можлива лише для забезпечення належного господарського використання, отримання продукції, плодів та доходів для задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Проте, позивач не надав суду доказів наявності необхідних обставин, тому в частині передачі в управління позивачеві іпотечного майна слід відмовити. Суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] , викладені у відзиві, оскільки при укладенні договору іпотеки відповідачем [PERSON] було надано нотаріально посвідчену згоду на укладення договору іпотеки, а реєстрація права власності на належну йому Ѕ частину квартири, яка є предметом іпотеки, не є підставою припинення іпотечного договору. При цьому, відповідно до ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» новий власник майна набуває статусу іпотекодателя. Посилання [PERSON] на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може братися до уваги при вирішенні судом даного спору, оскільки воно стосується процедури виконання судового рішення та не позбавляє іпотекодержателя на захист свого порушеного права. Щодо пропуску строку позовної давності, суд не вбачає підстав для його застосування, тому, що закінчення виконавчого провадження жодним чином не відноситься до даного спору, а суд виходить з того, що зобов`язання за кредитним договором позичальником не виконано так само як і не виконано судове рішення про стягнення з [PERSON] і [PERSON] заборгованості на користь позивача. Згідно з ч. 2 ст.\~89\~ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у загальному розмірі 3\~842 гривні (а.с. 1), з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача у рівних частинах по 960 гривень 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial