Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору від 01 грудня 2010 року. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач своє зобов'язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат належним чином не виконувала. Станом на 31 жовтня 2016 року у [PERSON] утворилася заборгованість перед Банком за кредитом. Позивач визначив розмір заборгованості на загальну суму 13\~493 гривні 34 копійки, в тому числі: 288 гривень 53 копійки заборгованість за кредитом, 8886 гривень 08 копійок заборгованість по процентах за користування кредитом, 3200 заборгованість за пенею та комісією, 500 гривень штраф (фіксована частина), 618 гривень 73 копійки штраф (процентна складова). Користуючись своїм правом на дострокове повернення кредиту, [PERSON] 20 січня 2017 року звернувся до суду з відповідним позовом і просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитом станом на 31 жовтня 2016 року в сумі 13\~493 гривні 34 копійки та судові витрати у розмірі 1600 гривень. Представник позивача подав до суду клопотання, у якому просив провести розгляд справи у їх відсутності, не заперечив проти винесення заочного рішення (а.с. 37). З врахуванням думки відповідача і положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач\~\~ по справі\~ [PERSON] позов визнала і суду пояснила: Що дійсно отримала в банку кредитну картку, але її матеріальне становище склалося таким чином, що вона не змогла вчасно погасити борг, а тому на сьогоднішній день нараховані такі високі проценти. Просила розстрочити виконання рішення і запевнила, що в цьому році зможе поступово почати погашати борг. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості із [PERSON] підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору від 01 грудня 2010 року (а.с. 6). Предметом договору є кредит в сумі 400 гривень, які відповідач отримала шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік (а.с. 7). Невідємною частиною Договору є Умови і Правила надання банківських послуг. Відповідач підтвердила, що підписана заява разом із Памяткою клієнта, «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір (а.с. 6). Позичальник зобовязувалася погашати заборгованість по кредиту, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг (зворот а.с. 26). Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Пунктом 2.1.1.5.6 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу Банку, позичальник зобовязаний повернути кредит (у тому числі прострочений кредит та Овердрафт) та оплатити винагороди Банку (зворот а.с. 26). Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено право кожної особи у порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. З наданими Банком умовами кредитування відповідач погодилася про що ствердила своїм підписом у заяві (зворот а.с. 6). Розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 4-5) доведено, що відповідач позичальник [PERSON], своєчасно не надавала Банку грошові кошти для погашення заборгованості та останнє погашення кредиту здійснила у лютому 2014 року. Із витягу із Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, слідує, що щомісячний платіж - це сума коштів у розмірі, визначеному у заяві на акцептування умов, розміщених у цьому документі, яку позичальник виплачує Банку щомісяця з метою погашення заборгованості (зворот а.с. 8). [PERSON] порушила умови укладеного із Банком Договору, тривалий час не вносила обовязковий мінімальний платіж на погашення заборгованості, а, отже, вимога позивача про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 288 гривень 53 копійки підлягає до повного задоволення. Статтею 536 та частиною 1 статті 1054, статтею 1056-1 ЦК України, а також умовами Договору передбачено, що за користування чужими грошовими коштами позичальник має сплачувати відсотки. За користування кредитом [PERSON] нараховує позичальнику відсотки у розмірах передбачених «Тарифами Банку» із розрахунку 360 календарних днів у році, що передбачено п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою (зворот а.с. 29). Відсотки за користування кредитом (кредитним лімітом) та/або овердрафтом нараховуються в дату їх сплати, при цьому відсотки розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок кредиту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли Кредит стає простроченим кредитом. У разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту або його частини понад 210 днів, увесь Кредит вважається простроченим і нарахування з дати перекладу кредиту у статус прострочених Боргових зобовязань проводиться відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 ( п.п. 2.1.1.12.6.3, 2.1.1.12.6.4 Умов і Правил; зворот а.с. 29). Базова ставка за користування кредитом у місяць, відповідно до довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» становить 3,0 % у місяць або 36,00 % у рік (а.с. 7). Відсотки розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок Кредиту або Овердрафту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли Кредит та /або Овердрафт стають простроченими кредитами. Розрахунком заборгованості (а.с. 4-5) доведено, що [PERSON] з моменту отримання кредиту і до 31 жовтня 2016 року допустила заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 8886 гривень 08 копійок. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за його порушення. Позивач за прострочення виконання [PERSON] своїх зобовязань за договором від 01 грудня 2010 року, як санкцію, просив стягнути заборгованість за пенею та комісією, процентну і фіксовану частину штрафів. У п. 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг передбачено зобовязання Позичальника погашати заборгованість за \~кредитом, процентами за \~його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачеві. До такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16. За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 3200 гривень комісії задоволенню не підлягає. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Зазначивши у позові про стягнення пені, позивач не обґрунтував та не навів її суми у розрахунку заборгованості, від так суд не має належних та допустимих доказів, які б стверджували про таку заборгованість відповідача перед Банком (за пенею). Враховуючи, що відповідно до ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. До такого висновку прийшов і Верховний Суд у своїй правовій позиції висловленій у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Оскільки позивачем не доведена заборгованість [PERSON] за пенею, в даному випадку з останньої, як різновид неустойки, що є спеціальним видом забезпечення виконання грошового зобов'язання, підлягає стягненню лише процентна складова штрафу, яка становить 618 гривень 73 копійки. До такого висновку суд прийшов, аналізуючи ч. 2 ст. 549 ЦК України про те, що штраф - це неустойка, що обчислюється у відсотках (!) від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 та ч. 1 ст. 1050, ст. 1052 ЦК України та п. 2.1.1.12.11 Умов і Правил надання банківських послуг (а.с. 30), [PERSON] - позивач у справі має право \~в разі порушення позичальником умов Кредитного договору, зокрема, створенні простроченої заборгованості, чи створенні реальної загрози невиконання позичальником своїх зобов`язань за Договором, \~вимагати дострокового виконання боргових зобовязань у цілому або у визначеній банком частині. Пунктом 1.1.7.12 Умов і правил визначено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу строну про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк (а.с. 19). Таким чином, на підставі умов кредитного договору, строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливом терміну дії карти і діє до 01 грудня 2017 року. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Законом України «Про судовий збір» визначено мінімальну ставку судового збору за подання до суду юридичною особою, позовної заяви майнового характеру, яка не може бути меншою 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 1600 гривень судового збору (мінімальна ставка, а.с. 1). Отже, з відповідача на користь позивача належить до стягнення саме така сума судового збору.

Outcome: partial