Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі звернулося до Комінтернівського районного суду Одеської області із позовом до [PERSON] про стягнення переплати пенсії. Свої позовні вимоги Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі обґрунтовує тим, що відповідачу [PERSON] , [INFO] , призначено пенсію за віком з 03.05.2008р., згідно наданих документів. На момент звернення остання не працювала. Страховий стаж становив 30 років 10 місяців 22 дні, середньомісячний заробіток за період з 01.01.1993р. по 31.12.1997р. та з 01.07.2000р. по 31.12.2004р. (коефіцієнт заробітної плати 3,80499). Згідно останнього запису в трудовій книжці, працювала з 26.06.1987р. по 31.12.2004р. в Підрядному спеціалізованому ремонтно-будівельному управління №6 м.Одеси. Розмір пенсії з 03.05.2008р. становив 1734, 57 грн., з 01.07.2008р. - 1704, 87 грн.; з 01.10.2008р. -1951, 68 грн.; з 01.04.2009р. - 1959,18 грн., з 01.07.2009р. - 1965, 88 грн., з 01.10.2009р. 1980, 98 грн., з 01.11.2009р. - 1982, 98 грн., з 01.01.2010р. - 1985, 88 грн. Так, з метою перевірки правильності призначення та виплати пенсій, 25.11.2009р. в УПФУ в Комінтернівському районі Одеської області був виданий Наказ №158 «Про інвентаризацію пенсійних справ та особових рахунків», в якому наказувалося провести інвентаризацію пенсійних справ та особових рахунків одержувачів пенсій та допомог, під час якої виявити пенсійні справи, призначені відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для подальшої перевірки достовірності видачі довідок про заробітну плату та доопрацювання, відповідно до вимог чинного законодавства; у разі виявлення фактів безпідставного призначення та виплати пенсій або зловживань, забезпечити вжиття заходів, відповідно до вимог чинного законодавства. В ході перевірки позивачем було зроблено запит ОК-5, направлені листи та інші запити та встановлено, що дані на застраховану особу [PERSON] за період з 01.01.1998 по 31.12.2004 рр. в базі даних ВЕБ-СОК відсутні, що на думку позивача свідчить про те, що УПФУ в Суворовському районі для призначення пенсії до їх управління на паперових носіях були надані індивідуальні відомості на [PERSON] , що нібито містять недостовірні дані з 2000 по 2004р. Працівниками УПФУ в Суворовському районі до електронної бази даних не були внесені відомості, про що свідчить електронна вигрузка ОК-5, тобто відсутність даних з 2000 по 2004 рр. 21.06.2010р. пенсійна справа була приведена у відповідність з 03.05.2008р. без урахування заробітної плати, у зв`язку з чим позивач на підставі ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вважає, що [PERSON] було переплачено пенсію в період з 03.05.2008 по 31.06.2010 рр. в сумі 34792,16 грн., згідно рішення комісії № 78 від 11.11.2010 року. На підтвердження своїх доводів позивач в позовній заяві зазначає, що на їх запит від 08.07.2010р. надійшла відповідь з Суворовського УПФУ щодо неможливості перевірки факту роботи та заробітної плати [PERSON] , оскільки за адресою: [ADDRESS] , підприємство не знаходиться, а де знаходяться архіви, невідомо. У відповіді управління з питань обліку та надходження платежів Суворовського УПФУ зазначено, що підприємство зареєстроване в Суворовському районі з 01.06.1991р. по теперішній час за адресою: вул.Чорноморського Козацтва, 53, та надало копію звітів за період з 1996р. по 2001 роки, що свідчить про те, що наприклад, у звіті за 1997р. фонд оплати праці чисельності 75 осіб. В грудні фонд оплати праці відсутній, а у [PERSON] , згідно довідки №77 від 22.07.2007р. становить 364 грн., за рік фонд оплати по підприємству становить 180089 грн., якщо розділити на 75 осіб, то середня заробітна плата на одну особу виходить 2401 грн., а за 1997 рік заробітна плата [PERSON] становить 4169 грн. Як вважає позивач, звітами підтверджено, те, що довідка про заробітну плату, видана СПРБУ №8, містить фальсифікацію та недостовірні дані [PERSON] , підпис керівника і головного бухгалтера у звітах 4-ПФ в 2001 році не схожі з підписами в довідці про заробітну плату [PERSON] . З позову також вбачається, що 15.02.2010р. ГУ ПФУ в Одеській області матеріали за даним фактом були направлені до Прокуратури Одеської області для проведення перевірки. В подальшому прокуратурою Суворовського району м.Одеси матеріали направлено до Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області для внесення відомостей до ЄРДР. За результатами розгляду матеріалів 03.06.2014р. СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню №12014160490002433 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України. 14.11.2017р. отримано відповідь від Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області про те, що досудове розслідування за даним фактом закрито, а саме вини спеціалістів управління не доведено. Так як, [PERSON] , не дала згоди на утримання переплати, Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі було вимушено звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідача переплачену пенсію в розмірі 34792, 16 грн. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю - Цуркан Ю.М. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, описаних вище. Відповідач [PERSON] , не брала участь в судових засіданнях під час розгляду справи по суті, однак надала до суду відзив. В свою чергу представник відповідача - адвокат Сухецька С.М., яка була присутня в судових засіданнях, підтримала позицію, викладену у відзиві, а саме заперечувала проти задоволення позову, оскільки вважала позовні вимоги необґрунтованими, а обставини, на які посилається позивач такими, що не відповідають дійсності. Адвокат Сухецька С.М. зазначила те, що вказані правовідносини були предметом судового дослідження та по ним було ухвалене судове рішення, яке вступило в законну силу. Так, Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 березня 2011 року (справа № 2-а-191/2011р.) було задоволено адміністративний позов [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської області про нарахування пенсії. Вказаним рішенням суд: - визнав нечинними дії Управління пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської області, які пов`язані з відмовою [PERSON] в призначенні пенсії з урахуванням заробітної плати за період з 01.01.1993 р. по 31.12.1997 р., яка начислялась їй за час її праці в ПС РСУ-6 згідно до довідки підприємства про заробітну плату від 22.07.2007 р. № 77; - зобов`язав Управління Пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської області поновити призначену [PERSON] 19.08.2008 р . пенсію з урахуванням заробітної плати за період з 01.01.1993 р. по 31.12.1997 р., яка начислялась їй за час її праці в ПС РСУ-6 згідно до довідки підприємства про заробітну плату від 22.07.2007 р. № 77; - зобов`язав Управління Пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської області нарахувати та виплатити [PERSON] заборгованість по виплаті пенсії з 15.06.2010 року. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2011 року вказана постанова суду першої інстанції була залишена без змін, а апеляційна скарга відповідача відхилена. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.04.2014 року касаційна скарга Управління пенсійного фонду на вищевказані рішення судів першої та другої інстанції була залишена без задоволення, а вищевказані судові рішення без змін. Адвокат Сухецька С.М. посилалася на те що, в ході судового засідання (справа № 2-а-191/2011р.) було встановлено, що [PERSON] , працювала в Підрядному Спеціалізованому Ремонтно - будівельному управлінні № 6 підрядно-спеціалізованого міського ремонтно-будівельного тресту з 1987 року. 26.06.1987 року вона була прийнята на роботу у вказане підприємство згідно до наказу Пр. 94/оккомплектовщиком в відділ постачання. 02.02.1994 р. її було переведено власником підприємства на підставі наказу Пр. 17/Ок на посаду начальника відділу постачання та комплектації матеріалів. 31.12.2004 р. вона була звільнена з підприємства на підставі наказу Пр-101/к, відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. 19.08.2008 р. по досягненню пенсійного віку [PERSON] була забезпечена пенсією. Згідно визначеного законодавством порядку нарахування пенсії, їй була нарахована пенсія в розмірі 1 972, 49 грн. З вказаного часу вона отримувала вказану пенсію. Однак, 14.07.2010р. їй було нараховано та сплачено лише частку пенсії в розмірі 711, 30 грн. Вона неодноразово зверталася до Управління пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської області, в Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області і лише 02.12.2010 р. отримала відповідь із Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, із якого вбачається, що довідка про заробітну плату від 22.07.2007 р. № 77 викликає сумніви, оскільки зазначені в гривнях суми заробітку за період з 01.01.1993 р. по 31.12.1997 р. значно перевищують суми середньої зарабітної плати за цей період, що зазначені в звітах підприємства до Пенсійного фонду. Крім того, згідно із наданими звітами заробітна плата, зокрема в грудні 1996 р. і 1997 р. не нараховувалась. Індивідуальні відомості про застраховану особу на неї за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, відсутні. Перевірити правильність вказаних у довідці сум не виявляється можливим, оскільки місцезнаходження архівних документів невідоме. Представник відповідача звертала увагу на те, що по досягненню пенсійного віку [PERSON] у встановленому порядку звернулася з відповідною заявою та усіма необхідними документами до Управління Пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської області. Усі, надані нею документи, були перевірені та розглянуті позивачем і їй була нарахована пенсія. При нарахуванні вказаної пенсії у пенсійного фонду була присутня уся необхідна інформація, в тому числі і про сплату страхових внесків, жодних заяв та вимог щодо дооформлення вказаних документів не надходило. Постановою суду, що вступила в законну силу було встановлено, що [PERSON] у встановленому законом порядку надала усі необхідні для нарахування пенсії документи: копію своєї трудової книжки та довідку про заробітну плату від 22.07.2007 р. № 77. При цьому адвокат Сухецька С.М. вказала на те, що [PERSON] за своїми функціональними обов`язками будь-якої відповідальності за правильність нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, а також відповідальності за відомості, якими формуються інформаційна база системи персоніфікованого обліку,не несла. Здійснення перевірки нарахування та сплати страхових внесків підприємством у відповідні фонди в її обов`язки не входило. При цьому, представник відповідача - адвокат Сухецька С.М. заявила клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності за даним цивільним позовом та відповідно просила відмовити у задоволенні вказаного позову, оскільки, як вбачається з позову, [PERSON] , нібито було переплачено пенсію в період роботи з 03.05.2008р. по 31.06.2010р., згідно рішення комісії №78 від 11.11.2010р., тобто про ймовірне порушення своїх прав позивачу стало відомо ще у 2010 році, тобто більше ніж 8 років до моменту звернення до суду. Судом було досліджено наступні документи, надані стороною позивача, а саме: -довідка про заробітну плату для обчислення пенсії Підрядному Спеціалізованому Ремонтно- будівельному управлінні № 6, видану на підставі особових рахунків за 1993-1997р.; -відомості на застраховану особу за 2000-2004р; -лист-відповідь УПФУ в Суворовському районі м.Одеси щодо відсутності даних в базі АСПОВ на [PERSON] ; -відповідь УПФУ в Суворовському районі м.Одеси щодо неможливості проведення перевірки факту роботи та заробітної плати [PERSON] №1057\\22\\06 від 05.07.2010р.; -відповідь №117/02 від 30.06.2010р., проте, що Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління №6 зареєстроване в УПФУ Суворовського району м.Одеси з 01.06.1991р. по теперішній час, за адресою: Чорноморського Козацтва, 53. -копії звітів по підприємству про нарахування збору на обов`язкове державне пенсійне страхування й інших надходжень та витрачання коштів пенсійного фонду за 2000 та 2001 рр.; -запити щодо руху кримінального провадження; В свою чергу, за клопотанням представника відповідача судом було задоволено клопотання про витребування доказів, витребувано та досліджено матеріали адміністративної справи № 2-а-191/2011р., зокрема: - постанова Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 березня 2011 року, якою було задоволено адміністративний позов [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської області про нарахування пенсії. Вказаним рішенням суд: визнав нечинними дії Управління пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської області, які пов`язані з відмовою [PERSON] в призначенні пенсії з урахуванням заробітної плати за період з 01.01.1993 р. по 31.12.1997 р., яка начислялась їй за час її праці в ПС РСУ-6 згідно до довідки підприємства про заробітну плату від 22.07.2007 р. № 77; зобов`язав Управління Пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської області поновити призначену [PERSON] 19.08.2008 р . пенсію з урахуванням заробітної плати за період з 01.01.1993 р. по 31.12.1997 р., яка начислялась їй за час її праці в ПС РСУ-6 згідно до довідки підприємства про заробітну плату від 22.07.2007 р. № 77; зобов`язав Управління Пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської області нарахувати та виплатити [PERSON] заборгованість по виплаті пенсії з 15.06.2010 року. - ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2011 року вказана постанова суду першої інстанції була залишена без змін, а апеляційна скарга відповідача відхилена. - ухвала Вищого адміністративного суду України від 10.04.2014 року касаційна скарга Управління пенсійного фонду на вищевказані рішення судів першої та другої інстанції була залишена без задоволення, а вищевказані судові рішення без змін. - копія трудової книжки [PERSON] з відмітками про внесення даних за місцем роботи; - рішення комісії про відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями №78 від 11.11.2010р., з якого вбачається, що сума переплати пенсії, встановленої [PERSON] складає 34 792 грн.; Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, дійшов наступного. Згідно ч.ч.1, 2 ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються органами Пенсійного фонду та в судовому порядку. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи позицію позивача в сукупності із документами, які він надав, в обґрунтування своїх вимог, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконання про відсутність належних доказів щодо предмету доказування. Усі доводи представника позивача ґрунтується лише на припущеннях про те, що видана підприємством довідка, на якому працювала [PERSON] , викликає сумніви. Вказане припущення не ґрунтується на будь-яких доказах, а дані наведені у вказаній довідці відповідачем не спростовані. Аналогічної позиції дійшов Одеській апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 12.11.2011р., про яку згадано вище. Згідно ч.ч.4, 5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час дослідження доказів, наданих позивачем, судом встановлено, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позову, зокрема щодо визначення суми переплати, яка підлягає стягненню із [PERSON] , не були підтверджені зі сторони позивача жодним доказом (рішенням комісії про відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями №78 від 11.11.2010р., на яке він від початку посилався), тому взагалі не є зрозумілою позиція представника позивача Цуркан Ю.М. , яка категорично заперечувала проти задоволення клопотання представника відповідача [PERSON] щодо витребування з канцелярії суду матеріалів адміністративної справи № 2-а-191/2011р., в якій, як виявилося, копії цих доказів містилися. Суд повністю погоджується із доводами представника відповідача [PERSON] про те, що вказані правовідносини були предметом судового дослідження та по ним було ухвалено судове рішення, яке вступило в законну силу (справа № 2-а-191/2011р.), яким встановлено, що УПФУ у Комінтернівському районі Одеської області неправомірно відмовило [PERSON] , в призначенні пенсії з урахуванням заробітної плати за період з 01.01.1993р. по 31.12.1997р., яка нараховувалася їй за час її праці в ПС РСУ №6, згідно довідки підприємства про заробітну плату від 22.07.2007р. №77. При цьому, суд надає критичну оцінку твердженню представника позивача Цуркан Ю.М. про те, що справа, що слухається немає жодного відношення до справи № 2-а-191/2011р., бо охоплює різний часовий період. На думку суду, дані справи стосуються одного і того самого предмету доказування і виникли з однієї підстави. Згідно вимог п. 3.2 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року (в ред. від 30.07.2007р.) посадова особа у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і направляє їх до органу, що призначає пенсію, за місцезнаходженням підприємства, установи, організації або за місцем проживання (реєстрації) особи. Для забезпечення повноти відомостей про застраховану особу, якій призначається пенсія, подається комплект первинної звітності страхувальника до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України за період після останнього звіту до дати подання заяви про призначення пенсії включно. Відповідно до п.43 Порядку (в ред. від 30.07.2007р.) право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення, видає або направляє адміністрації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Аналізуючи вказані обставини, суд вважає, що нарахування Управлінням Пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської області належної [PERSON] пенсії у розмірі 1 972, 49 грн. здійснювалося у встановленому законом порядку з дотриманням усіх норм чинного законодавства. Відповідності до п.2 ст.24 розділу ІІ Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 р. страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно вимог ЗУ № 1058- ІV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим законом, тобто відповідно до записів трудової книжки та підтверджуючих довідок періоду роботи. Постановою суду, що вступила в законну силу було встановлено, що я у встановленому законом порядку надала усі необхідні для нарахування пенсії документи: копію своєї трудової книжки та довідку про заробітну плату від 22.07.2007 р. № 77. Вказані документи були оглянуті судом належним чином та їм було дано обґрунтовану, основану на законі, правову оцінку. Відповідно до п.п.1,2 ст. 65 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом усієї трудової діяльності незалежно від перерв у роботі та за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року до моменту звернення за пенсією. Заробіток за період роботи до 1 липня 2003 року враховується на підставі документів про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), виданих у встановленому законодавством порядку, а за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року - за даними персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. У разі відсутності відомостей про заробітну плату (виплати, дохід) у системі персоніфікованого обліку подаються документи про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), видані в установленому законодавством порядку. При нарахуванні вказаної пенсії у відповідача була присутня уся необхідна інформація, в тому числі і про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, при цьому здійснення перевірки нарахування та сплати страхових внесків підприємством у відповідні фонди в обов`язки [PERSON] не входило. Суд також погоджується із доводами представника відповідача в частині того, що відповідальність за збереження інформації, що містяться в системі персоніфікованого обліку, та наданої страхувальниками, несе Пенсійний фонд. Так, відповідно до ч.4 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07 2003 року Пенсійний фонд забезпечує комплекс організаційних та технічних заходів, спрямованих на захист відомостей, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Згідно вимог до ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07 2003 року Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Згідно ст.42 Закону України «Про Національний архівний фонд та архівні установи» від 24.12.1994 р. працівники архівних установ, користувачі архівними документами, в тому числі документами Національного архівного фонду, інші особи, винні у недбалому зберіганні, псуванні, незаконному знищенні, підробленні, приховуванні, розкраданні, незаконному вивезенні за межі України або незаконній передачі іншій особі архівних документів, а також у порушенні порядку щодо доступу до зазначених документів та інших порушеннях законодавства про Національний архівний фонд та архівні установи, несуть відповідальність згідно з законом. Відповідно до ст. 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом. Згідно ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з позову, [PERSON] , нібито було переплачено пенсію в період роботи з 03.05.2008р. по 31.06.2010р., згідно рішення комісії №78 від 11.11.2010р., тобто про ймовірне порушення своїх прав позивачу стало відомо ще у 2010 році, тобто більше 8 років до моменту звернення до суду. Таким чином строк позовної давності за звернення зі вказаним позовом сплив. Враховуючи усі вищевикладені обставини, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed