Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову вказано, що 25 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є AT «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-200/820/2008, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 80 000 доларів США. В той же день, 25.01.2008 р. між ЗАТ « ОТП Банк» та [PERSON] були укладені два договори іпотеки № PML-200/820/2008, за умовами яких іпотекодатель ( [PERSON] ) для забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором № ML-200/820/2008 передала в іпотеку квартиру літ. А № 1 в буд. [ADDRESS] , та квартиру [ADDRESS] (кожну квартиру за окремим договором іпотеки). Всупереч умов Договору іпотеки та норм ЗУ «Про Іпотеку» [PERSON] змінила призначення нерухомого майна. Так, 10.02.2009 р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було винесено рішення по цивільній справі №2-921/09, за позовом [PERSON] до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської Ради, третя особа Орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності. Рішенням суду було визнано об`єкт нерухомого майна, який утворився внаслідок реконструкції та об`єднання квартир №1 і [ADDRESS] нежилим приміщенням, присвоєно вказаному нежилому приміщенню номер приміщення № 1 цокольного поверху (кафе) в буд. [ADDRESS] , визнано за [PERSON] право власності на приміщення №1 цокольного поверху (кафе) буд. [ADDRESS] , скасовано попередню реєстрацію права власності, яка була проведена на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2008 р. № 548, посвідченого Задачиною Н.В. приватним нотаріусом Запорізького MHO, та на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2008 № 552, посвідченого Задачиною Н.В., приватним нотаріусом Запорізького MHO. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11.12.2012р. було скасовано право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна який утворився внаслідок реконструкції та об`єднання квартир № 1 і [ADDRESS] з нежилим приміщенням цокольного поверху (кафе) в буд. [ADDRESS] , крім того, [PERSON] поновлено попередню реєстрацію права власності на квартири № 1 і [ADDRESS] . Однак, внаслідок дій [PERSON] було утворено новий окремий об`єкт нерухомості- нежитлове приміщення, цокольного поверху (кафе-клуб) загальною площею 117,5 кв.м. за адресою [ADDRESS] . В подальшому [PERSON] здійснила його відчуження без згоди іпотекодержателя (позивача), про що позивачу стало відомо 23.11.2016 р. з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майна, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборони відчуженню об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомості майна № 73737278. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно - нежитлове приміщення, цокольного поверху (кафе-клуб), загальною площею 117,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] в рахунок погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 688 393 грн. 79 коп.; встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною в розмірі 688 393 грн. 79 коп. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2019 року прийнято до провадження вказану цивільну справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2019 року закрито підготовче судове засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 28.01.2020 року [PERSON] надав уточнену заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказав, що позивач звернувся до суду з позовом до нього 12.04.2017 р. В позові зазначено, що на думку позивача строк позовної давності має рахуватися з 23.11.2016 р. з дня, коли позивачу нібито стало відомо про відчуження без згоди іпотекодержателя нежитлового приміщення. Право вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки у позивача виникло не у зв`язку з порушенням умов договору іпотеки та норм ЗУ «Про іпотеку» щодо зміни призначення або відчуження нерухомого майна, а починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі). Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання. Тобто перебіг позовної давності почався 30.03.2010 р. Позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Строк позовної давності перервався зверненням в листопаді 2011 р. до суду з позовом про погашення заборгованості за кредитним договором, однак до часу звернення з даним позовом також строк позовної давності сплив, оскільки минуло більше п`яти років. Просив на підставі вищевикладеного в задоволенні позову відмовити. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, з урахуванням позиції, яка викладена у заяві про застосування строків позовної давності, письмових поясненнях. Позовні вимоги не визнає, у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, пояснень не надала. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 25 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-200/820/2008, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 80 000 доларів США на строк до 25 грудня 2030 року зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотку 4,49 % . На забезпечення виконання вказаного кредитного договору між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» укладені два договори іпотеки від 25 січня 2008 року № PML-200/820/2008. Предметами вказаних договорів іпотеки є квартира [ADDRESS] , та квартира [ADDRESS] ріжжі. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2009 року визнано об`єкт нерухомого майна, який утворився внаслідок реконструкції та об`єднання квартир № 1 та [ADDRESS] , нежилим приміщенням цокольного поверху (кафе) в будинку [ADDRESS] , загальною площею 117,5 кв. м., визнано за [PERSON] право власності на приміщення № 1 цокольного поверху (кафе) в будинку [ADDRESS] , загальною площею 117,5 кв. м., скасовано попередню реєстрацію права власності. Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 26 листопада 2010 року, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк», до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № ML-200/820/2008, укладеним 25 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] . Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2011 року за невиконання умов кредитного договору від 25 січня 2008 року № ML-200/820/2008 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість у сумі 688 393 грн. 79 коп. Постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Дідичук Я.В. від 27 липня 2012 року при примусовому виконанні виконавчого провадження № 48/8 (виконавчий лист від 03 серпня 2011 року № 2-2718), виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з боржника [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 398 855,00 грн. знято арешт з нежилого приміщення № 1, загальною площею 117,5 кв. м, цокольного поверху, розташованого в будинку [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Дідичук Я. В. при примусовому виконанні виконавчого провадження № 48/8 (виконавчий лист від 03 серпня 2011 року № 2-2718), виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з боржника [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 398 855,00 грн. складено акт від 27 лютого 2012 року про проведені прилюдні торги з реалізації арештованого майна. Відповідно до цього акта нежиле приміщення [ADDRESS] , яке належить [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2009 року, було реалізовано ТОВ «ТД «Еліт Сервіс» 09 липня 2012 року. Відповідно до протоколу від 10 травня 2012 року № 08-0038/12 про проведення прилюдних торгів, предмет нерухомості було придбано [PERSON] за 295 000,00 грн. 09 липня 2012 року - перерахований гарантійний внесок у розмірі 43 885 грн 35 коп. та додаткова сума винагороди за послуги з реалізації майна у розмірі 69 грн. 65 коп. на рахунок ТОВ «ТД «Еліт Сервіс». Згідно з платіжними повідомленнями грошові кошти у сумі 251 045,00 грн. надійшли 23 липня 2012 року на депозит Комунарського відділу державної виконавчої служби від [PERSON] . Відповідно до свідоцтва від 28 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н. В., [PERSON] на праві власності належить майно, що раніше належало [PERSON] та складається з: нежилого приміщення № 1 загальною площею 117,5 кв. м. цокольного поверху, розташованого в будинку [ADDRESS] , що придбане [PERSON] за 295 000,00 грн. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2012 року, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2009 року скасоване, поновлено [PERSON] попередню реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . Згідно з договором купівлі-продажу нерухомості від 31 січня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., [PERSON] продала [PERSON] нежиле приміщення цокольного поверху (кафе-клуб), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 117,5 кв. м. Зазначене нежиле приміщення належало [PERSON] на підставі свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею О.В. 28 липня 2012 року за реєстровим № 1940. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). За ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно з ч.2 ст.590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк /термін/, якщо інше не встановлено договором або законом. В зв`язку з тим, що [PERSON] рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2011 року не виконує, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 12.04.2017 року звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Жовтневий районний суд м. Запоріжжя рішенням від 01.06.2018 року в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовив. Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2018 року залишено без змін. У травні 2019 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Постановою Верховного Суду від 24.07.2019 року касаційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Даною Постановою Верховного Суду встановлено, що проведення реконструкції об`єкта нерухомості, означає зміну уже існуючого об`єкта, а не створення нового, і це не може бути підставою для припинення іпотеки. Крім того, суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені і рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому немає правових підстав для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень. Так, судом встановлено, що 19.10.2009 року ПАТ «ОТП Банк» на адресу [PERSON] направлялася Досудова вимога № 22-2/218009 від 19.10.2019 р. про погашення заборгованості за кредитним договором в строк не пізніше 30 календарних днів з дня отримання відповідної вимоги, яка була отримана відповідачем 27.02.2010 р., що підтверджується рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.05.2011 року, яке набрало законної сили. [PERSON] подано заяви про застосування строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. Відповідно положень 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Частина 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. У пункті 2.1 договору іпотеки сторони узгодили, що іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобов`язань за кредитним договором у розмірі, валюті, порядку та у строк, як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього. Умовами укладеного кредитного договору передбачено дату остаточного повернення кредиту - 25 грудня 2030 року. Разом з тим, сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частині (пункт 1.9 кредитного договору). При цьому сторони передбачили, що зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги (пункт 1.9.1). В ході розгляду справи було встановлено, що вимога банку про дострокове повернення кредиту направлена [PERSON] 19.10.2009 року та отримана нею 27.02.2010 р. При цьому ПАТ «ОТП Банк», посилаючись на пункт 1.9 кредитного договору, вимагало достроково, через 30 днів з моменту одержання повідомлення, виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі. Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. При цьому таке право згідно з умовами укладених договорів виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання. Таким чином, позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі - 30.03.2010 року) протягом трьох років (до 30.03.2013 року), однак, до суду звернувся з даним позовом 12.04.2017 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності. За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників. Указаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18), а також у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 357/9126/17-ц (провадження № 61-36495св18). У вказаних справах Верховний Суд звертає увагу, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення. У зв`язку із цим, звернувшись до суду із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості ще у листопаді 2010 року, який розглянутий судом по суті, а саме 16.05.2011 року, банк перервав строк позовної давності у спорі з відповідачем щодо погашення останньою спірної кредитної заборгованості, а тому при зверненні у квітні 2017 року до суду із позовом у цій справі, але шляхом вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач пропустив строк позовної давності. Таким чином, у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити. Оскільки в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено, то судові витрати по справі покладаються на позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed