Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

ТДВ «Дніпрокомунтранс» 02 грудня 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року позов залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 18 грудня 2019 року позивачем було подано виправлений позов. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2020 року було постановлено справу розглядати в заочному порядку. Позивач у своєму позові посилався на те, що з 02 грудня 2011 року по 08 лютого 2017 року відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем. 23 березня 2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання безвідсоткової позики у розмірі 10\~000 гривень, яку він отримав шляхом перерахування на банківську картку, строком повернення до 31 січня 2017 року. Наказом від 08 лютого 2017 року [PERSON] було звільнено. Однак, [PERSON] своїх обов`язків по своєчасному поверненню позики не виконав, в результаті чого станом на 01 листопада 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 3 137 гривень 52 коп. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 3\~137 гривень 52 коп., інфляційні втрати у розмірі 350 гривень 29 коп., три відсотки річних у розмірі 257 гривень 62 коп., пеню у розмірі 2\~481 гривні 22 коп., а також судові витрати у розмірі 3 321 гривні. У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглядати за його відсутності, ухваливши заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, відзив на позов суду не направив. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що наказом директора ТДВ «Дніпрокомунтранс» № 165-к від 02 грудня 2011 року [PERSON] прийнято на посаду вантажника з 03 грудня 2011 року (а.с. 9). 21 березня 2016 року відповідач звернувся до ТДВ «Дніпрокомунтранс» із заявою про отримання позики у розмірі 10\~000 гривень для вирішення соціально-побутових питань (а.с. 6). 23 березня 2016 року між позивачем і [PERSON] було укладено договір про надання безвідсоткової позики у розмірі 10\~000 гривень, строком повернення до 31 січня 2017 року, шляхом вирахування із заробітної плати відповідача по 1\~000 гривень (а.с. 5). 23 березня 2016 року ТДВ «Дніпрокомунтранс» зі свого рахунку перерахувало на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 10\~000 гривень (а.с 7). Наказом директора ТДВ «Дніпрокомунтранс» № 52-к від 08 лютого 2017 року [PERSON] звільнено з посади вантажника (а.с. 10). Розмір заборгованості відповідача за договором позики від 23 березня 2016 року станом на 01 листопада 2019 року склав 3\~137 гривень 52 коп. (а.с. 8). Згідно з п. 4.2 договору позики від 23 березня 2016 року у разі припинення трудових відносин з позикодавцем, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, яка обліковується за цим договором на день подання заяви про звільнення (припинення трудових відносин) до останнього робочого дня позичальника. Відповідно до п. 6.2 зазначеного договору, у разі неможливості повернення позики (її частини) через звільнення з роботи або відсутності коштів, позичальник не звільняється від виконання своїх обов`язків за цим договором та зобов`язаний сплатити позикодавцеві три відсотки річних, інфляційні втрати і пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення (або затримки) повернення позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст.\~623\~ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Абз. 1 ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. Статтею 1050\~ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Відповідно до розрахунків позивача, інфляційні втрати за період з 09 лютого 2017 року по 30 вересня 2019 року складають 350 гривень 29 коп., три відсотки річних за період з 09 лютого 2017 року по 05 листопада 2019 року складають 257 гривень 62 коп., розмір пені за період з 09 лютого 2017 року по 05 листопада 2019 року становить 2\~481 гривню 22 коп. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 6 226 гривень 65 коп. У позовній заяві позивачем зазначається попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в якому витрати на правничу допомогу складають 1 400 гривень. Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. На підставі ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Всупереч зазначеним вимогам стороною позивача не надано суду розрахунок вартості гонорару, відсутня детальна фіксація та опис послуг, що надаються в межах ведення відповідної судової справи, їх обсяг (витрачений час на прибуття адвоката до місця розгляду справи) і вартість (якщо окремі послуги мають різну вартість); витрати, що понесені адвокатом у зв`язку з наданням послуг щодо ведення відповідної судової справи (участь у судових засіданнях, час, витрачений на складання процесуальних заяв, в яких виникла необхідність), також до матеріалів справи стороною позивача не надано підписаного акту прийнятих робіт ТДВ «Дніпрокомунтранс», підтвердження оплати ним послуг адвоката. Тому суд приходить до висновку, що позивачеві у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу слід відмовити. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, розміру задоволених позовних вимог. Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору, сплачені ним при зверненні до суду із позовом у розмірі 1\~921 гривні (а.с. 1). Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТДВ «Дніпрокомунтранс» становить 8 147 гривень 65 коп. (6 226 гривень 65 коп. + 1\~921 гривня = 8 147 гривень 65 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: approved