Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними, дочку [PERSON], [INFO], залишити проживати з нею, а також при розірванні шлюбу прізвище їй не змінювати. Свої вимоги мотивує тим, що у неї з чоловіком спільне життя не склалося, у них виявилися різні погляди на сімейне життя та обов'язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного. Між ними часто відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім'ю немає. З серпня 2017 року спільне господарство не ведуть, з цього часу подружні відносини між ними припинилися. Спору про спільне майно не має. За таких обставин подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. Просить строк на примирення не надавати. Позивачка [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити, шлюб розірвати з підстав, викладених нею в позові, неповнолітню дочку залишити проживати з нею, прізвище після розірвання шлюбу не змінювати, не заперечила проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явився, подав заяву вх. №1657/2019 від 12.03.2019, в якій просить справу за позовом [PERSON] до нього про розірвання шлюбу розглядати у його відсутності, оскільки він виїжджає за кордон. Позов визнає, шлюб просить розірвати, неповнолітню дитину залишити проживати з матір'ю. Вказує, що визнання позову не суперечить його інтересам, тому не заперечує проти ухвалення рішення про розірвання шлюбу у підготовчому судовому засіданні та просить прийняти визнання позову ним. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Відповідач [PERSON] подав заяву вх. №1657/2019 від 12.03.2019 про визнання позову, не заперечує проти ухвалення рішення про розірвання шлюбу у підготовчому судовому засіданні, просить прийняти\~визнання позову\~ним,\~асправу розглядати у його відсутності, оскільки він виїжджає за кордон. В підготовчому судовому засіданні позивачка [PERSON] просила справу до судового розгляду не призначати, а рішення по суті спору ухвалити в підготовчому судовому засіданні. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ч.1 ст. 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України судом перевірено, що заява відповідача про визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Враховуючи, що відповідач позов визнав, суд приймає визнання ним позову та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі з 28 вересня 2003 року, який зареєстрований в [INFO], актовий запис № 7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НМ № 101463, виданим Рахинянською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області. Прізвище чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 4). Як вбачається зі світлокопії свідоцтва про народження серії 1-НМ № 198363 від 08.04.2004, за час спільного проживання у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Дитина на даний час проживає з матір'ю, позивачкою по справі [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому Рахинянської сільської ради № 197 від 06.03.2019 (а.с. 19). Сторони з серпня 2017 року спільно не проживають. Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу. Оцінка суду: Вислухавши пояснення позивачки, взявши до уваги заяву відповідача про визнання позову, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Ч. 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивачки про те, що сторони спільно не проживають, між ними припинилися будь-які шлюбні відносини, їхній шлюб носить формальний характер, чого не заперечує відповідач. Сторони не бажають зберегти сім'ю, наполягають на розірванні шлюбу, вважають примирення між ними неможливим. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Неповнолітня дочка проживає з позивачкою, проти чого не заперечує відповідач. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, прізвище позивачці [PERSON] після розірвання шлюбу не змінювати. Обидві сторони просять дочку [PERSON] залишити проживати з матір'ю, при цьому суд зазначає, що з 14 років дитина вправі сама визначити (змінити) своє місце проживання. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. ст. 24, 104, 105, 110, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved