Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Сторони перебувають у шлюбі з 06.11.2007 року, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 2319, від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому пояснив, що стосунки між ним та відповідачкою не склалися, що призвело до того, що вони майже два роки разом не проживають, спільне господарство не ведуть і шлюбних стосунків не підтримують. На підставі викладеного просить суд, шлюб між ним та відповідачкою розірвати, сина, який проживає разом з ним після розірвання шлюбу залишити проживати при ньому за постійним місцем його проживання за адресою, м. Житомир, Кривий Брід,1/4, оскільки відповідачка має психічні розлади. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачуа в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позову, оскільки судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06.11.2007 року, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 2319, від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому пояснив, що стосунки між ним та відповідачкою не склалися, що призвело до того, що вони майже два роки разом не проживають, спільне господарство не ведуть і шлюбних стосунків не підтримують. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] бажає, щоб місце проживання сина було визначене судом разом з ним. За правилами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у керівних розясненнях п. 24 постанови від 12.06.1998 р. № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обовязків батька і матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливості створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага у матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. У принципу 6 Декларації прав дитини, яка 20.11.1959 р. прийнята Генеральною Асамблеєю Організації Обєднаних Націй і ратифікована Україною, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучений зі своєю матірю. З приводу зазначеного вище, з урахуванням встановленого в судовому засіданні, враховуючи, рівність прав та обовязків сторін по справі, їх відношення до дітей, увагу та турботу до них, вік та привязаність до кожного з батьків, особливі якості батьків, можливість утворення належних умов для виховання, а також інтереси фізичного і духовного розвитку, також те, що [PERSON] знаходиться у гострому психотичному стані (а.с. 8), суд вважає за необхідне визначити місце проживання неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO] з його батьком [PERSON].

Outcome: approved