Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 156630.41 грн. за кредитним договором від 16 січня 2016 року та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [PERSON] звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - Первісний кредитор чи ТОВ «ФК`ЦФР») з метою отримання кредитних коштів, у зв`язку з чим підписала заяву №491013226 від 16 січня 2016 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 88420.18 грн. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК`ЦФР» становить кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. 30.07.2018 року між ТОВ «ФК`ЦФР» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730 у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК`ЦФР» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК`ЦФР» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників за кредитними договорами укладеними між позичальником та ТОВ «ФК`ЦФР», ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набула права грошової вимоги до відповідача в сумі 156630,41 грн., з яких: -69166,55 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; -14210,878 грн. - сума заборгованості за відсотками; -50946,15 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; -22306,84 грн. - сума заборгованості за пенею. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язань і не погашає заборгованість за кредитним Договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, у зв`язку з чим останній звернувся до суду за захистом своїх майнових прав, а відповідно поніс судові витрати. Представник позивача Ткаченко М.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В судовому засіданні представник відповідача Сап`янова Ю.В., проти задоволення позову заперечувала вважаючи, що позовні вимоги не обґрунтовані та не відповідають дійсності. Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Причиною спору між сторонами стала відмова Відповідача відшкодувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у добровільному порядку заборгованість за Кредитним договором. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, умовами Кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 2 п. 1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - Первісний кредитор чи ТОВ «ФК`ЦФР») з метою отримання кредитних коштів, у зв`язку з чим підписала заяву №491013226 від 16 січня 2016 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 88420.18 грн. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК`ЦФР» становить кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. 30.07.2018 року між ТОВ «ФК`ЦФР» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730 у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК`ЦФР» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК`ЦФР» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників за кредитними договорами укладеними між позичальником та ТОВ «ФК`ЦФР», ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набула права грошової вимоги до відповідача в сумі 156630,41 грн., з яких: -69166,55 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; -14210,878 грн. - сума заборгованості за відсотками; -50946,15 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; -22306,84 грн. - сума заборгованості за пенею. Представником відповідача надано відзив на позов. В обґрунтування якого зазначено, що позовна заява не обґрунтована, оскільки позивачем з метою підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору, надано суду заяву №4931013226 від 16.01.2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» (далі - Заява) за підписом відповідача. Відповідно до наданої Заяви ТОВ «ФК «ЦФР» повинно було перерахувати кошти у розмірі 29080,59 грн. на банківський рахунок № [NUMBER] у АТ «Таскомбанк» МФО 339500 за кредитним договором №594742698 від 14.05.2015 року; Перерахувати кошти у розмірі 13396,30 грн. на банківський рахунок № [NUMBER] у АТ «Таскомбанк» МФО 339500 на адресу ПАТ «Страхова компанія «ТАС» код ЄДРПОУ 30929821 за договором страхування №4931013226-С від 16.01.2016 року; Перерахувати кошти у розмірі 600,00 грн. на банківський рахунок № [NUMBER] у АТ «Укрсиббанк» МФО 351005 на адресу ТОВ «майСейфеті» код ЄДРПОУ 35690429 (копію договору за підписом відповідача щодо замовлення пакету послуги «Охоронець КредитМаркет 48». Разом з цим, крім Заяви на отримання кредиту, Позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б відображали та свідчили про заявлені суми, не надано жодного підтвердження, яке відображало б перерахування вищевказаних коштів. Не надано також суду договорів за підписом Відповідача, на які посилається сам Позивач. Між тим, суду надано платіжні доручення: №173446739 від 16 січня 2016 року на суму 38270,58 грн. та платіжне доручення №173446738 від 16 січня 2016 року на суму 7072,71 грн., які засвідчують отримання коштів від ТОВ «ФКР». Платіжні доручення на загальну суму 45343,29 грн. Вказані платіжні доручення відображають використання кредитних коштів, але наданий до суду розрахунок заборгованості включає у себе суми, які Позивачем не доведені належними і допустимими доказами, а тому наданий розрахунок не відповідає дійсності. Розрахунок заборгованості має складатися на підставі первинних бухгалтерських документів. Наданий розрахунок заборгованості не є належним і допустимим доказом у справі і тому не може бути взятий судом до уваги з наступних причин. У розрахунку заборгованості, який надано до суду, вказано: « видано на руки 88420,18 грн.» . Заявлене не відповідає дійсності, адже меморіального ордеру на суму 88420,18 грн. не існує. Відповідачем надано копії квитанцій про сплату кредиту і саме цей розмір внесених коштів відображений у розрахунку позивача. Інша частина заявленого кредиту не підтверджена жодним належним доказом. Сама заява від 16.01.2016 року не є підтвердженням того, що позивач фактично перерахував вказані у ній грошові суми. Надані суду позивачем умови надання кредиту, не підписані відповідачем. Позивачем не надано інших доказів, які б свідчили про те, що саме надана редакція умов діяла під час підписання заяви і не була змінена на час надання їх суду. Таким чином, надана суду заява за підписом відповідачки, є лише свідченням того, що вона мала намір отримати грошові кошти. Наданий графік платежів свідчить про те, що її було ознайомлено з ціною заявленого кредиту. Але ці докази не є свідченням того, що фактично було виконано, перераховано грошові кошти на банківські рахунки відповідно до заяви. В відзиві зазначено, що відповідач, підписавши заяву №4931013226 від 16.01.2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» дала згоду на те, що ця заява разом з умовами отримання кредиту та інших послуг становить кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем, як позичальником, а також, що отримала примірник Кредитного договору та погодила отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодовця умови отримання кредиту. Факт виконання первісним кредитором умов кредитного договору, а саме передачу кредитних коштів у розпорядження відповідача, підтверджується п.3 (Доручення) Заяви №4931013226 від 16.01.2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувати, за рахунок отриманого нею кредиту, такі суми грошових коштів: -29089,59 грн. з призначенням платежу: «погашення поточної заборгованості за моїм діючим кредитним договором №594742698 від 14.05.2015»; -7072,71 грн. з призначенням платежу: «переказ грошових коштів на погашення заборгованості по КД № GP-8043161 від 09.11.2015 за рах. кредитних коштів згідно КД 4931013226 від 16.01.2016 та заяви клієнта [PERSON] без ПДВ»; -38270,58 грн. з призначенням платежу: «переказ на поточний рахунок [PERSON] за рахунок кредитних коштів згідно КД 4931013226 від 16.01.2016 та заяви клієнта без ПДВ; -13396,30 грн. з призначенням платежу: «Оплата страхового платежу за договором страхування №4931013226-С від 16.01.2016; -600,00 грн. з призначенням платежу: «Оплата за пакет послуги «Охоронець Кредит Маркет 48» за рахунок кредиту КД №4931013226-С від 16.01.2016, в т. ч. ПДВ 100,00». Щодо обслуговування кредиту позивачем зазначено, що відповідно до договору, плата за обслуговування (управління) кредиту визначена фіксованою сумою так і затвердженою стороною графіку платежів у розмірі 2378,51 грн. , але відповідно до графіку встановлено лише повернення тіла кредиту та відсотків за використання кредитних коштів. Встановивши у позовних вимогах грошову суму за обслуговування кредиту у розмірі 50946,15 грн. позивач не вказує відповідно до якого пункту договору або умов встановлено стягнення грошових коштів за обслуговування кредиту, що свідчить про неузгодженість з відповідачем такої сплати. Разом з цим, позивачем у підтвердження виконання доручення надано до суду платіжне доручення № 173446739 від 16 січня 2016 року на суму 38270,58 грн., платіжне доручення №173446738 від 16 січня 2016 року на суму 7072,71 грн. Платіжні доручення на інші грошові суми, на які посилається позивач, а саме на грошові перекази у розмірі 29089,59 грн., 13396,30 грн., 600,00 грн. до суду позивачем так і не було надано. Крім того, позивач посилається на п.3 Заяви (доручення) ніби то і є свідченням виконання зобов`язань, що не відповідає дійсності адже належним доказом виконання грошових зобов`язань є документи первинної бухгалтерської документації. Таким чином, позивачем фактично підтверджено часткове виконання кредитних зобов`язань, саме наданням платіжних доручень на суму 38270,58 грн. та 7072,71 грн. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контрозрахунок не наданий, судово-економічної експертизи по справі не призначалось. Відповідно до пункту 6 наданих умов та правил надання кредиту ТОВ «ФК «ЦФР» черговість погашення вимог не зазначено зарахування коштів за обслуговування кредиту. З приводу недопустимості зняття коштів по обслуговуванню кредиту висловив свою позицію Верховний Суд України у постанові №695/3474/17 від 27.12.2018 року. Надавши заяву від 16.01.2016 року відповідач прийняв пропозицію позивача про укладення договору про надання кредитних послуг. При цьому позивач зазначає в позові про укладення кредитного договору, на підставі якого перераховувались кредитні кошти. Окрім того, заява не містить відомостей про те, що відповідач не лише ознайомився з її змістом, а й отримав Умови надання кредитних послуг, з якими він погодився, що має бути зазначено в документі. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач згідно Умов. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір єукладеним,якщо сторонив належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договорує умови про предмет договору, умови, що визначені законом якістотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами 1,2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграммах ,якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. У підтвердження позову позивач надав розрахунок заборгованості за договором від 16.01.2016 року, укладеного між сторонами, однак даний розрахунок не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані позивачем у позовній заяві. Згідно ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», документи, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Відповідно до п. 17.1 ст. 17 вказаного Закону форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року встановлені вимоги до оформлення вищевказаних розрахункових документів. Таким чином, позивач не надав суду належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував згідно заяви від 16.01.2016 року та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кредитні кошти. У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредиту. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Крім того, відповідачем визнається отримання кредитних коштів у розмірі, що підтверджені позивачем на суму 38270,58 грн. та 7072,71 грн. Відповідачем надані до суду квитанції, що свідчать про погашення отриманої суми кредитних коштів. Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б свідчили про повне виконання доручення, а саме перерахування грошових сум відповідно до Заяви від 16.01.2016 року, не надано доказів, що відображають обслуговування кредиту, не надано умов на отримання кредиту за підписом відповідача. Зазначені позивачем у позовній заяві та надані до справи докази не можуть беззаперечно свідчити про укладення між сторонами кредитного договору на суму 88420,18 гривень . Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, тому суд вважає відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів`у задоволенні позовних вимог. Згідно ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed