Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

сторони в шлюбі з 20.09.1997р., мають двоє дітей: Христину, 1999р.н. і Юрія, 2002р.н. \~ \~ \~ \~ [PERSON] 16.05.2018р. звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, він не поважав її як дружину, вони часто сварились та конфліктували, бувало розходились в проживали окремо, інше, тому припинили подружні стосунки, сімя розпалась, просила розірвати шлюб. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, 05.10.2018р. подала заяву в якій, покликаючись про припинення подружніх стосунків з відповідачем в травні 2018р., просить про розірвання шлюбу та про розгляд справи у її відсутність, від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась (а.с.35). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, 05.10.2018р. подав заяву, у якій покликається про припинення подружніх стосунків з позивачкою з травня 2018р., що примирення неможливе, просив розірвати шлюб, справу розглядати у його відсутності (а.с.34). Оскільки сторони в судове засідання не зявились, просили про розгляд справи у їх відсутність, фіксація судового процесу технічними засобами згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов суд про ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Із змісту позову, із свідоцтва про шлюб І-СГ № 332404, із копії свідоцтва про народження І-СГ № 230986 та копії паспорта КЛ № 086983 (а.с. 2-3, 4, 6, 7) убачається, що сторони в шлюбі 20.09.1997р., мають двоє дітей: Христину, 1999р.н. і Юрія, 2002р.н. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Із змісту позову та поданих сторонами заяв від 05.10.2018р. (а.с. 2-3, 34, 35) також убачається, що сторони припинили подружні стосунки, з травня 2018р. спільно не проживають, обоє просять про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин порушуватиме їх права на особисту свободу, суд задоволює позов.

Outcome: approved