Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

ТОВ «Веллфін» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 28 червня 2016 року між ТОВ «Веллфін» та відповідачем було укладено договір позики № 50862 в електронній формі. За умовами п.1.1. Договору, позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 1\~900 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. Договору встановлено, що позика надається строком на 10 днів. Відповідно до п. 1.4. Договору дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору позики між позичальником і позикодавцем. Після того, як термін повернення позики закінчився, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, а тому, станом на 08 липня 2019 року у відповідача перед ТОВ «Веллфін» виникла заборгованість у розмірі 81 300 грн. 20 коп., з яких: 1 900 грн. - основний борг; 37\~825 грн. 20 коп. - заборгованість по відсотках; 41\~575 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. У зв`язку з цим просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Веллфін» заборгованість за договором позики в розмірі 81\~300 грн. та витрати по сплаті судового збору. 29 серпня 2019 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання. 11 грудня 2019 року по справі винесено заочне рішення. Ухвалою від 26 січня 2021 року заочне рішення від 11 грудня 2019 року скасовано та призначено справу до розгляду. Представник позивача до судового засідання не з`явився, в матеріалах справи знаходиться заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Адвокат відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та не заперечувала проти стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики 2 242 грн., та подала відзив на позовну заяву. Заслухавши думку адвоката, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 28 червня 2016 року між ТОВ «Веллфін» та відповідачем було укладено договір позики № 50862. Вказаний договір позики укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу\~України та іншого законодавства. Договір позики був укладений на підставі заяви позичальника. Відповідно до умов договору позики відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на його банківський рахунок (банківська картка) було надано позику в розмірі 1 900 грн., строком на 10 календарних днів, зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,8 % від суми позики, але не менше ніж 20 грн. за перший день користування позикою, 1,8 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 договору. Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Веллфін» визначають порядок і умови надання ТОВ «Веллфін» грошових коштів у позику. Правила розміщені на веб-сайті ТОВ «Веллфін», вони є загальнодоступними та являють собою публічну оферту ТОВ «Веллфін» до укладення договору позики. Правила є невід`ємною частиною Договору позики. Відповідно до п. 11.7 Правил, за несвоєчасне повернення суми позики і сплати процентів за користування позикою більш ніж на три банківські дні, відповідач зобов`язаний сплатити ТОВ «Веллфін» разовий штраф у розмірі 5 % від суми позики, при цьому проценти за користування позикою нараховуються в розмірі 4,5 % в день від суми позики до дня повного погашення заборгованості включно, але у будь-якому випадку не більше 100 календарних днів. Відповідно до умов Розділу 4 Правил, відповідач акцептував оферту, здійснивши дії спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті ТОВ «Веллфін», із зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому відповідачу було перераховано грошові кошти. Постановою Правління\~Національного банку\~України від\~30.04.2010\~року №\~223\~«Про здійснення\~операцій з\~використанням спеціальних\~платіжних засобів» передбачено, що одним із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби пластикові банківські картки, які емітовані у установленому законодавством порядку та використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. платіжна картка містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ту ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно з ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. Договору позики на картковий рахунок Відповідача була перерахована сума позики, що зазначена в Договорі позики, що підтверджується повідомленням від 27 червня 2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року. Позивач у своєму позові зазначив, що Відповідач належним чином не виконав умов договору позики у встановлений строк. Станом на 08 липня 2019 року у відповідача перед ТОВ «Веллфін» виникла заборгованість у розмірі у розмірі 81 300 грн. 20 коп., з яких: 1 900 грн. - основний борг; 37\~825 грн. 20 коп. - заборгованість по відсотках; 41\~575 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «Веллфін». Однак,\~з таким\~розрахунком заборгованості\~відповідач не\~погодився та\~подав відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~вказав,\~що зі\~змісту договору\~позики вбачається,\~що позика\~надається строком\~на 10\~днів,\~дата перерахування\~суми позики\~на банківський\~рахунок вказаний\~позичальником,\~за домовленістю\~сторін вважається\~датою укладання\~договору позики\~між позичальником\~і позикодавцем,\~тобто позику\~було надано\~28.06.2016\~року,\~кінцевий термін\~повернення позики\~є 08.07.2016\~року.\~Відповідно до\~розрахунку заборгованості\~за договором\~позики №\~50862\~від 28.06.2016\~року сукупна\~вартість позики\~складає 1900,00\~грн. Тому вимоги позивача в частині стягнення суми позики в розмірі 1\~900 грн. та відсотки в межах строку дії позики у сумі 342 грн. (34,20 грн. Х 10 днів = 342 грн. ), а всього 2 242грн. є обґрунтованими. Тому проти стягнення з нього даної суми заборгованості не заперечував. Вимоги позивача в частині стягнення процентів за межами строку позики вважає безпідставними та такими, що не підлягають до задоволенню. Згідно ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Вказаний висновок\~узгоджується із\~правовою позицією,\~висловленою у\~постанові Верховного\~Суду України\~від 28.03.2019 року у цивільній справі № 444/9510/12. Відповідно до висновку якого дійшла колегія суддів Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2019 прийнятої за результатами розгляду справи №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України,\~яка регламентує\~наслідки прострочення\~виконання грошового зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, виходячи з вказаним норм закону, можна дійти висновку, що нарахування відсотків за ставкою визначеною Договором відбувається лише у період строку кредитування. При цьому, суд також враховує, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями\~625,\~1048 ЦК України\~позивач не пред`явив. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме до стягнення з відповідача 1 900 грн. основної суми боргу та 342 грн. відсотків, а всього 2 242 грн. Також до стягнення з відповідача в силу вимог\~ст.141 ЦПК України\~підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 52 грн. 97 коп., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (2 242 грн. х 100% / 81\~300,20 грн. х 1 921 грн.).. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved