Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна» свій позов обґрунтовує тим, що 05липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № CL-701/651/2007. Згідно з Кредитним договором, а також на підставі Кредитної заявки Відповідача Банк надав Відповідачу кредит в сумі 32 160 USD. 12 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТ Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № CL-701/651/2007 від 05.07.2007 року. У порушення умов договору Відповідачем не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачені відсотки. Станом на 10 січня 2014 року заборгованість складає: по тілу кредиту за Кредитним договором - 26 180, 85 доларів США, що складає 209 263,53 грн.; по відсотках - 5 894,17 доларів США, що складає 47 112,10 грн.; нарахована пеня у розмірі 935 770,96 грн. Загальна сума заборгованості складає 1 192 146,59 грн. У зв'язку із викладеним Позивач прохає стягнути з відповідачки суму заборгованості за Кредитним договором, судовий збір. Представник позивача у судове засідання не з'явився, але прохав задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та розглянути цивільну справу за його відсутністю, не заперечував проти винесення заочного рішення, про що надав відповідні заяви. (а.с. 35-37). У судовому засіданні відповідачка [PERSON] визнала загальну суму боргу у розмірі 16 273,46 доларів США, що на дату виникнення боргу становить 130073 грн., відсотки зі сплати кредиту у розмірі 3576,29 доларів США, зо за курсом НБУ складає 28585 грн.; та пеню у розмірі 12 148,58 доларів США, що за курсом НБУ складає 97 103,40 грн., а загальну суму боргу 255762 грн. 45 коп., також прохала застосувати строки позовної давності. Представник відповідача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні надав заяву у якій зазначив, що приведені позивачем розрахунки суми заборгованості за основним платежем та пені підлягають зменшенню, з урахуванням строків позовної давності та надав розрахунки (а.с. 104-109) Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до укладеного договору між Закритим акціонерним товариством «ОТП банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» № CL-701/651/2007 від 05 липня 2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 32 160 USD зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,99% річних (а.с. 5-7). Банк надав Позичальнику кредит у сумі 32 160 USD на термін до 05 липня 2013 року. 12 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н.(а.с. 10-16). Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № CL-701/651/2007 від 05 липня 2007 року (а.с. 17). Відповідачка не зверталася до суду з позовною заявою про визнання договору нечинним, сторонами договору - останній, станом на 22 травня 2014 року, не розірваний у добровільному порядку, договір не оспорювався. Відповідно до умов укладеного договору, у порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідачка зобов'язання належним чином не виконала. З довідки розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 10 січня 2014 року заборгованість складає: по тілу кредиту за Кредитним договором - 26 180, 85 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (1 долар США = 7,993 гривень) складає 209 263,53 грн.; по відсотках - 5 894,17 доларів США, що складає 47 112,10 грн.; нарахована пеня у розмірі 935 770,96 грн. Загальна сума заборгованості складає 1 192 146,59 грн. (а.с. 18). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання зобов'язань визначено моментом пред'явлення вимог кредитор має право вимагати їх виконання у будь-який час. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо не встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив грошове зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, якщо законом або договором не було встановлено інший розмір процентів. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволення, а саме: заборгованість за кредитним договором № CL-701/651/2007 від 05 липня 2007 року: по тілу кредиту 26180,85 доларів США, яка дорівнює у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ 209263 гривень 53 копійки (двісті дев'ять тисяч двісті шістдесят три гривні 53 копійки); по відсотках за користування кредитом 5894,17 доларів США, яка дорівнює у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ 47112 гривень 70 копійок (сорок сім тисяч сто дванадцять гривень 70 копійок); пеню за порушення прийнятих на себе зобов'язань у розмірі 90 000 гривень (дев'яносто тисяч гривень). Частиною 3 ст.653 ЦК України визначено, що у разі зміни або розірвання договору, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Згідно ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банком забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу) за винятком випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.653 ч.4 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інакше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому судом, під час розгляду справи були створені всі необхідні умови для забезпечення здійснення позивачем та відповідачами наданих законом прав для всебічного та повного дослідження обставин справи, у порядку ч.4 ст.10 ЦПК України було роз'яснено права та обов'язки, положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, позивач попереджався про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і відповідне право на забезпечення доказів. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Перевіряючи доводи відповідачки та її представника в частині застосування судом норм закону щодо позовної давності - суд вважає їх слушними, виходячи з наступного: Як установлено, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п. 2), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 05.07.2013 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Згідно з умовами Кредитного договору (ст.1.6) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 5 числа місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд приходить до висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки заборгованості по пені, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Відповідно до укладеного сторонами договору передбачено нарахування пені. Відповідно до п.3.1.1. вищевказаного Договору за порушення , прийнятих на себе зобов'язань за Кредитним договором, Позивальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% (один відсоток) від суми несвоєчасно виконано зобов'язання, за кожен день прострочки, пеня сплачується додатково до прострочених сум та згідно розрахунку її розмір становить 935770,96 гривень. В судовому засіданні відповідачка та її представник просили зменшити розмір пені, посилаючись на те, що на її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення у зв'язку із фінансовою кризою в країни Відповідачка втратила роботу, була змушена тривалий час займатися пошуками роботи, розлучилася із чоловіком, вимушена була виїхати в м. Харків у пошуках роботи. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Вимога позивача про стягнення штрафної санкції в розмірі, який не відповідає вимогам ч.2 ст.549 ЦК України, та становить 10% від суми наданого споживчого кредиту, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Норми ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України є підставою для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Враховуючи вимоги норм цивільного, конституційного та міжнародного законодавства, суд вважає можливим, зменшити розмір пені до 90000 (дев'яносто тисяч) грн. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм Цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» судам слід неухильно дотримуватись вимог ст.ст.58, 59 ЦПК України про належність і допустимість доказів. Відповідно до ч.3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач та його представники, як на підставу своїх вимог, а відповідачі та їх представники як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідачки на корить позивача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору при подачі позовної заяви до суду в сумі 3654 грн.

Outcome: partial