Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін у справі. Позивачка [PERSON] 11.10.2021 року через канцелярію суду звернулась у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 21.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., та зареєстрованим у реєстрі за № 55567, про стягнення з неї на користь відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ»» заборгованості у розмірі 16 192 грн. 41 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду у розмір 908 грн., у сплаті судового збору за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову у розмірі 454 грн., а також у сплаті адвокатові за отриману професійну правничу допомогу коштів у розмірі 7 000 грн., а всього - 8 362 грн., позивач просить покласти на відповідача. Позов обґрунтовано тим, що згаданий вище виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, оскільки позивачка з ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», правонаступником якого в результаті відступлення йому права вимоги є відповідач, не укладала, що, відповідно, аж ніяк не може свідчити про безспірність заборгованості або ж іншої відповідальності позивачки як боржника перед відповідачем. Позивачка зазначає, що оскільки неіснуючий кредитний договір, котрий був наданий приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, ще й не був посвідчений нотаріально, то він не є документом, за якими стягнення заборгованості може провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, що свідчить про відсутність правових підстав для вчинення виконавчого напису на підставі цього кредитного договору. Також, приватним нотаріусом не було належним чином перевірено безспірність сум, які були нараховані відповідачу як заборгованість позивачки, не встановлено факт прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором, не перевірено дотримання встановлених законодавством строків для вчинення виконавчого напису та чи не виник спір між зацікавленими особами. Також, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Таких документів відповідачем приватному нотаріусу не було надано. Відтак позивачка, виходячи з положень статей 15-16, 18 ЦК України, статей 1, 34, 39, 87-88 Закону України «Про нотаріат», була змушена звертатись до суду із даним позовом, у котрому обрала спосіб захисту - визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідач в особі своєї уповноваженої представниці - Чечельницької А.О. (довіреність від 21.07.2021 року, належно засвідчена копія приєднана до матеріалів відзиву) у запропоновані судом строк та порядку, а саме 01.11.2021 року надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву [PERSON] до нього, за участі ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. та приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого А.М. як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (надійшов до суду 09.11.2021 року за вх. № 21589), у котрому просив відмовити в позові у повному обсязі. Заперечення проти позову обґрунтовані недоведеністю позивачкою належними й допустимими доказами тієї обставини, що приватним нотаріусом не було належним чином перевірено безспірність сум, які були нараховані як заборгованість позивачки, або ж не встановлено факту прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором, укладеним нею з ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», чи не перевірено дотримання встановлених законодавством строків для вчинення виконавчого напису. Відтак відповідач вважає ці твердження позивачки нічим іншим як її здогадками, на котрих не може ґрунтуватися судове рішення. Відповідач переконаний, що приватний нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, котрий оспорюється позивачкою, дотримався усіх визначеним діючим на час його вчинення законодавчих норм, перевірив безспірність заборгованості, а тому підстав для визнання цього виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, немає. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, у запропоновані судом строки та порядку письмових пояснень на позовну заяву [PERSON] до АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», за їх участі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не подали. Заяви та клопотання учасників справи. 11.10.2021 року за вх. № 19690 від позивачки одночасно із пред`явленням позовної заяви, через канцелярію суду надійшла заява про вжиття заходів її забезпечення у спосіб зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 21.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., та зареєстрованого у реєстрі за № 55567, про стягнення з неї на користь відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ»» заборгованості у розмірі 16 192 грн. 41 коп.. 18.10.2021 року за вх. № 19950 від позивачки через канцелярію суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів цієї справи додаткових доказів. 09.11.2021 року за вх. № 21589 від відповідача в особі своєї уповноваженої представниці - Чечельницької А.О. (довіреність від 21.07.2021 року, належно засвідчена копія приєднана до матеріалів відзиву) одночасно із відзивом на позовну заяву заявлено клопотання про розгляд цієї справи за відсутності зазначеної представниці, за наявними у справі матеріалами. 10.11.2021 року за вх. № 21670 від позивачки через канцелярію суду надійшло клопотання про проведення розгляду цієї справи за її відсутності, у котрій також висловлено позицію на підтримання позовних вимог з тих підстав, котрі викладені у пред`явленому позові. 12.11.2021 року за вх. № 21852 від позивачки через канцелярію суду надійшла заява про розподіл судових витрат у цій справі із приєднанням доказів на підтвердження сплати нею 7 000 грн. за отриману професійну правничу допомогу. 12.11.2021 року за вх. № 21853 від уповноваженого представника позивачки - адвоката Жолновича І.В. (ордер про надання правової допомоги серія ЛВ № 180975 від 04.10.2021 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 347 від 22.11.2013 року, належно засвідчені копії містяться у матеріалах справи) через канцелярію суду надійшло клопотання про проведення розгляду цієї справи по суті за його відсутності. 18.11.2021 року за вх. № 22230 від позивачки через канцелярію суду надійшла заява про видачу матеріалів цієї справи для ознайомлення із дозволом виготовлення копій. 23.11.2021 року за вх. № 22510 від відповідача в особі своєї уповноваженої представниці - Чечельницької А.О. (довіреність від 21.07.2021 року, належно засвідчена копія приєднана до матеріалів відзиву) поштовим зв`язком надішли додаткові пояснення з приводу подання заяви про розподіл судових витрат. 17.12.2021 року за вх. № 24371 від уповноваженого представника позивачки - адвоката Жолновича І.В. через канцелярію суду, до початку розгляду справи по суті, надійшла заява про приєднання до матеріалів справи оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 12.10.2021 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у цій справі - приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що по вул. Т. Шевченка, 89, 12.11.2021 року о 12.30 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 12.10.2021 року задоволено заяву позивачки про вжиття заходів забезпечення позову у цій справі, зокрема зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 21.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., та зареєстрованого у реєстрі за № 55567, про стягнення з позивачки на користь відповідача заборгованості у розмірі 16 192 грн. 41 коп.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 12.11.2021 року підготовче провадження у цій справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті - приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що по вул. Т. Шевченка, 89, 17.12.2021 року о 12.30 год.. Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження. Судом також було задоволено заяви й клопотання позивачки, її уповноваженого представника та уповноваженої представниці відповідача про розгляд даної справи за їх відсутності й приєднання до матеріалів справи документів, та, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, суд вважав за доцільне та можливе здійснювати судовий розгляд даної справи за відсутності її учасників на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Крім того, за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких її прав ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ»», встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. З відзиву відповідача на позовну заяву вбачається, що 07.05.2019 року між позивачкою та ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» було укладено кредитний договір № 708976478, за змістом котрого позивачці було надано кредитні кошти на умовах, визначених у цьому договорі. У подальшому ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором відповідачеві. Поряд з цим, примірник такого кредитного договору у матеріалах цієї справи відсутній, відповідачем суду не наданий. У свою чергу, позивачка заперечує укладення нею з ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» будь-яких кредитних договорів, у тому числі й 07.05.2019 року за № 708976478. Судом встановлено та визнається учасниками справи, що 21.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 55567, про стягнення з позивачки боргу за кредитним договором № 708976478 від 07.05.2019 року, укладеним з ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», право вимоги за котрим у подальшому було відступлене відповідачеві, у сумі 16 192 грн. 41 коп.. Сума заборгованості складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 6 365 грн. 51 коп. та простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 9 776 грн. 90 коп.. Крім того, за вчинення цього виконавчого напису з позивача на користь відповідача стягнено 50 грн.. Із місту зазначеного виконавчого напису видно, що нотаріус при його вчиненні керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172 (в редакції від 10.12.2014 року, котра діяла на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року за № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого А.М. від 29.09.2021 року на підставі заяви стягувача відкрито виконавче провадження № 66985300 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса, а постановою цього ж приватного виконавця від 08.10.2021 року звернено стягнення на доходи (заробітну плату) позивачки, котрі вона отримує у КНП «Стрийський пологовий будинок» Стрийської міської ради, із здійсненням відрахувань у відповідності до чинного законодавства. Норми та джерела права, а також роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, мотиви їх застосування. За загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених у ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. В силу ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічна норма закріплена й у пунктах 3.1, 3.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5. При цьому, перелік документів, за котрими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, котра ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року залишена без змін, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172, розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постанова суду набрала законної сили з моменту її проголошення. Суд приймає до уваги також роз`яснення, котрі містяться у пункті 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року за № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», за змістом котрих визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Крім того, в силу ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Висновок суду за результатами розгляду справи. З урахуванням положень статей 15-16, 18 ЦК України, статей 50, 87-88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87-88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у складі, зокрема від 14.03.2019 року у справі № 201/13708/16-ц (провадження № 61-25811св18), від 31.01.2018 року у справі № 285/2975/16 (провадження № 61-31641св18), які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. У межах даних пред`явлених позовних вимог суд, враховуючи також вищенаведені приписи, приходить до висновку про те, що вказана у виконавчому написі, вчиненому 21.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., та зареєстрованому у реєстрі за № 55567, про стягнення з позивачки на користь відповідача заборгованість у розмірі 16 192 грн. 41 коп., не може вважатися обґрунтованою, що дає підстави вважати, що цей приватний нотаріус при вчиненні зазначеного виконавчого напису не перевірив, чи подано на обґрунтування стягнення документи, згідно котрих стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. До того ж, у матеріалах справи відсутні належні й допустимі докази на підтвердження тієї обставини, що кредитний договір № 708976478 від 07.05.2019 року, котрий був наданий приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, та чи був він документом, за якими стягнення заборгованості може провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім того, станом на дату вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. виконавчого напису, зареєстрованого у реєстрі за № 55567, про стягнення з позивачки на користь відповідача заборгованості у розмірі 16 192 грн. 41 коп., законодавча підстава для його вчинення, а саме пункт 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», не була чинною, а відтак зазначена нотаріальна дія щодо вчинення вказаного вище виконавчого напису є незаконною. За таких наведених вище обставин позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачкою судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру, у розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.2173024874.1 від 23.06.2021 року та квитанцією № 40 від 11.10.2021 року, у сплаті позивачкою судового збору за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову у розмірі 454 грн., що підтверджується квитанцією № 43 від 11.10.2021 року, - слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, зокрема в силу ухвалення рішення на користь позивачки, покласти на відповідача. Вирішуючи питання про стягнення на користь позивачки з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до котрої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво у суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Пунктом 3.2. рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правничої допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, котрі свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачкою до заяви про розподіл судових витрат долучено договір про надання правничої допомоги від 04.10.2021 року, укладений між нею та адвокатом Жолновичем І.В., а також акт здачі-приймання наданих послуг № 2 від 20.10.2021 року згідно цього договору. За змістом цих документів, під час виконання доручення клієнта зазначеним адвокатом було надано наступні послуги: 1) ознайомлення з матеріалами для перспектив звернення до суду, 2 000 грн.; 2) підготовка та подання позовної заяви, 2 000 грн.; 3) підготовка заяви про забезпечення позову, 1 000 грн.; 4) підготовка клопотання та прояснення у кількості двох штук, по 1 000 грн. кожне. Загальний розмір витрат адвоката на виконання згаданих вище юридичних послуг становить 7 000 грн., без зазначення кількості затраченого часу своєї роботи. Водночас щодо визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України співмірності такого розміру з складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, суд дійшов висновку про недотримання у повному обсязі стороною позивача вимог вищенаведеної норми, що є наслідком застосування положень ч. 5 ст. 137 цього Кодексу для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, а тому, на переконання суду, з відповідача на користь позивачки достатнім буде стягнути судові витрати за правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.. При цьому судом взято до уваги додаткові письмові пояснення відповідача щодо поданої заяви позивачки про розподіл судових витрат, у котрих відповідач звертає увагу на неспівмірність розміру понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу із детальним обґрунтуванням цього, та клопоче про відмову у їх стягненні у повному обсязі. Такий процесуальний документ трактується судом, з-поміж іншого, й як клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати позивачкою судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, сплати позивачкою судового збору за подання заяви про вжиття заходів забезпечення цієї позовної заяви, сплати позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, матеріали цієї справи не містять. Отже, загальний розмір судових витрат, котрі підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки, становить 4 362 грн..

Outcome: approved