Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором SAMDN50000056565210 від 04.02.2019 в розмірі 162096,97 грн, яка складається з наступного: 0,00 грн - заборгованість за кредитом, 760,74 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0,00 грн - заборгованість за комісією; 161336,23 грн - заборгованість за пенею, та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що [PERSON] звернувся до позивача з матою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 16.01.2012, відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість. 04 лютого 2019 року між позивачем і відповідачем було підписано додаткову угоду, відповідно до якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена у п. 1.2 додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж у розмірі та в строки, вказані у п. 1.5.1 додаткової угоди. Строк повернення кредиту визначений у п. 1.3 додаткової угоди. За п. 1.6 додаткової угоди така відповідно до ст. 212 ЦК України укладалася під відкладальну обставину, а саме: у разі належного виконання клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п. 1.5 угоди, вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначеної п. 1.2 угоди, умова про зміну процентної ставки, яку передбачено п. 1.4 угоди. Пунктом 1.6.1 угоди встановлено, що вразі прострочення виконання клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених п. 1.5.2 угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбаченої п. 1.2 умов про зміну процентної ставки, що передбачено п. 1.4 угоди не поширюється. Відповідно до п. 1.7 у разі порушення клієнтом термінів погашення кредиту, зазначених у п. 1.5.2, понад 31 день безперервно згідно з п. 1.7.1 терміном повернення кредиту є 31 день з моменту такого порушення, але не пізніше терміну, вказаного в п. 1.3 угоди. Вся заборгованість за кредитом, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту, який визначається п. 1.7.1 угоди, є простроченою, що зазначено у п. 1.7.2 угоди. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, відповідачу було надано кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та додатковою угодою до договору належним чином не виконував. Станом на 19.01.2021 відповідач має заборгованість у розмірі 162096,97 грн, яка складається з наступного: 0,00 грн - заборгованість за кредитом, 760,74 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0,00 грн - заборгованість за комісією; 161336,23 грн - заборгованість за пенею, яку в добровільному порядку не погашає. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 лютого 2021 року головуючим суддею у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 23/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.02.2021 позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без руху, позивачу надано десятиденний термін для усунення недоліків /а.с. 24-26/. 10.03.2021 позивачем подано суду заяву, якою усунуто недоліки, зазначені в ухвалі від 26.02.2021 /а.с. 30-51/. На запит суду щодо доступу до персональних даних відповідача 13 квітня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області /а.с. 52/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.04.2021 позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 12.05.2021. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 53/. Ухвалою суду від 12.05.2021 судове засідання відкладено на 02.06.2021 /а.с. 56/. Ухвалою суду від 02.06.2021 судове засідання відкладено на 22.07.2021. Визнано явку представника позивача обов`язковою /а.с. 59/. Ухвалою суду від 22.07.2021 судове засідання відкладено на 02.08.2021. Визнано явку представника позивача обов`язковою /а.с. 63/. Розгляд справи по суті відбувся 02.08.2021 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Представник позивача, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, незважаючи на визнання судом його явки обов`язковою. При подачі позову клопотав про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти проведення судом заочного розгляду справи. У своїх рішеннях ЄСПЛ визначає правові підходи щодо розуміння порушення права особи на участь у судовому розгляді як з точки зору принципу процесуальної рівності, так і самої процесуальної поведінки сторони провадження, та наголошує, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, а також участь у його розгляді («Трух проти України», «Пономарьов проти України»). Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу в судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року в справі № 361/8331/18. З огляду на такі обставини суд ухвалив розглянути справу без участі представника позивача, дослідивши його доводи зі змісту поданих заяв по суті спору. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, повторно на виклик суду не з`явився, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, врахувавши відсутність з боку позивача клопотань про закриття провадження чи залишення позову без розгляду, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити частково, ухваливши заочне рішення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 16.01.2012, відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок /а.с. 9/. Оскільки відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, а тому між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем було підписано додаткову угоду SAMDN50000056565210 від 04.02.2019, відповідно до умов якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена у п. 1.2 додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж у розмірі та в строки, вказані у п. 1.5.1 додаткової угоди. Строк повернення кредиту (щомісячними платежами) визначений у п. 1.3 додаткової угоди до 25.08.2019 /а.с. 10-11/. За п. 1.6 додаткової угоди така згідно зі ст. 212 ЦК України укладалася під відкладальну обставину, а саме: у разі належного виконання клієнтом зобов`язань, передбачених договором та п. 1.5 угоди, вступають в дію умови про прощення заборгованості, визначеної п. 1.2 угоди, та умова про зміну процентної ставки, передбачена п. 1.4 угоди. Пунктом 1.6.1 угоди встановлено, що в разі прострочення виконання клієнтом будь-яких зобов`язань, передбачених п. 1.5.2 угоди та/або будь-якого із зобов`язань, передбачених договором, на 31 день, умова про прощення частини заборгованості, передбаченої п. 1.2, та умова про зміну відсоткової ставки, передбачена п. 1.4 угоди, не застосовується. Відповідно до п. 1.7 у разі порушення клієнтом строків погашення кредиту, зазначених у п. 1.5.2, понад 31 день безперервно згідно з п. 1.7.1 терміном повернення кредиту є 31 день з моменту такого порушення (однак у будь-якому випадку не пізніше терміну, зазначеного у п. 1.3 угоди). Уся заборгованість за кредитом, починаючи з дня, який слідує за днем повернення кредиту, який визначається відповідно до п. 1.7.1 угоди, є простроченою, що зазначено у п. 1.7.2 угоди. З розрахунку заборгованості за договором № SAMDN50000056565210 від 04.02.2019, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , судом встановлено, що станом на 05.01.2021 заборгованість відповідача [PERSON] перед банком становить 162096,97 гривень /а.с. 8/. Окрім того, наданою позивачем випискою по особовому рахунку відповідача за період з 04.02.2019 по 05.01.2021 підтверджується рух коштів по його картрахунку, в тому числі отримання та використання кредитних коштів відповідачем (також перенесення залишку в зв`язку з реорганізацією) /а.с. 12-13/. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При вирішенні даного спору суд виходить з того, що між сторонами існували договірні правовідносини, що виникли на підставі кредитного договору на спеціальних умовах. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Однак відповідач даного обов`язку не виконав. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом частин 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої особи за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 в справі № 2-383/2010 ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює, або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Таким чином, у справах про невиконання умов будь-яких договорів позивач має довести, що у відповідача є зобов`язання, яке ним не виконано, а відповідач, відповідно, що зобов`язання ним виконано відповідно до умов договору або не виконано не з його вини. Як вбачається з Анкети-Заяви та додаткової угоди, відповідач своїм підписом ствердив, що в повному обсязі приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приват Банк», зобов`язується їх виконувати, а також регулярно знайомитися зі змінами до них. Доказів про те, що відповідач подавав вимогу про розірвання договору чи додаткової угоди, матеріали справи не містять, а відтак, використовуючи кредитні кошти, погодився з умовами їх отримання та повернення, а також у разі порушення строків щодо їх повернення на сплату відсотків. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження позовних вимог подано розрахунок заборгованості, виписку по особовому рахунку відповідача за період з 04.02.2019 по 05.01.2021, в яких відображено всі операції щодо отримання позичальником [PERSON] кредиту, вичерпну інформацію про отримання коштів позичальником та наявність заборгованості. Всупереч вищенаведеному відповідачем не подано жодного доказу на спростування розрахунку, поданого позивачем, та неналежного виконання зобов`язань за договором та додатковою угодою. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не виконав взятих на себе за договором зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 162096,97 грн, яка складається з наступного: 0,00 грн - заборгованість за кредитом, 760,74 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0,00 грн - заборгованість за комісією; 161336,23 грн - заборгованість за пенею. Що стосується нарахованої пені, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 03.09.2014 в справі № 6-100цс14, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, пеня, нарахована станом на 05.01.2021, становить 161336,23 грн. Разом з тим, стягуючи пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, суд враховує вимоги ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої суд має право зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто, зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через неспівмірність з розміром основного зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 760,74 грн, а нарахована позивачем пеня складає 161336,23 грн, що у десятки разів перевищує суму боргу за основним зобов`язанням (заборгованість по відсотках за користування кредитом). За таких обставин розмір пені підлягає зменшенню через неспівмірність з розміром основного зобов`язання (заборгованість по відсотках за користування кредитом) до 1000 грн. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними і такими, що підлягають до часткового задоволення в частині стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 760,74 грн та пені в сумі 1000 грн, що в сукупному розмірі становить 1760,74 грн. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 26,41 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог (1760,74х2431,45:162096,97=26,41). Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: partial