Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

ТОВ «Агентство по збору боргів»звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 895,40грн., а також судові витрати. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 27.02.2010 року між ВАТ «Банк Руский Стандарт» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Руский Стандарт», надалі - банк)та [PERSON] було укладено кредитний договір на придбання комп'ютерної техніки у розмірі 4 733,00 грн. на строк до 02.12.2010 року. Зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору, і надав [PERSON] кредит у зазначеному вище розмірі шляхом перерахування на банківський рахунок торгівельної організації, у якій відповідач придбав комп'ютерну техніку. Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань, своєчасно не вносив щомісячні платежі на погашення кредиту відповідно до встановленого графіку платежів. 16.08.2010 року банк направляв відповідачу вимогу про необхідність дострокового повернення суми кредиту та сплати інших платежів за договором на суму 5 043,15 грн. 27.09.2011 року між ПАТ «Банк Руский Стандарт»та позивачем було укладено договір відступлення прав вимог, відповідно до якогопервісний кредитор відступив позивачу право вимоги від [PERSON] коштів, право на одержання яких належить первісномукредитору на підставі кредитних договорів. Позивач зазначає, що всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свої зобов'язання по сплаті заборгованості за кредитним договором, в результаті чого [PERSON] станом на 29.08.2013 року має непогашену заборгованість перед позивачем у розмірі 15 895,40 грн., яка складається із: заборгованості за кредитому розмірі 4 206,37 грн., відсотків у розмірі 0,13 грн., комісії за розрахункове обслуговування у розмірі 236,65 грн., плати за пропуск платежів у розмірі 600,00 грн., комісії за закриття рахунку у розмірі 50,00 грн., пені у розмірі 10 782,25 грн. Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просить задовольнити у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Суду надано копію заяви відповідача від 27.02.2010 року №82703803 та Умови надання і обслуговування кредитів (а.с. 4-12), у відповідності до яких банк надає [PERSON] кредит у сумі 4 733,00 грн.,а позичальник зобов'язався повертати заборгованість щомісяця відповідно до встановленого графіку платежів. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, тому зазначену вище заяву відповідача та Умови надання і обслуговування кредитів суд розцінює як кредитний договір. Судом встановлено, що банк виконав свої зобов'язання щодо надання кредиту, відповідач отримав кредит у розмірі 4 733,00 грн.,які банк перерахував на банківський рахунок торгівельної організації, у якій відповідач придбав комп'ютерну техніку. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі. Судом встановлено, що [PERSON] в порушення вимог зазначеного вище кредитного договору не виконала взяті на себе зобов'язання та не вносила на рахунок банку передбачені відповідним графіком платежі, в результаті чого [PERSON] станом на 26.09.2011 року мала заборгованість перед банком у розмірі 5 093,15 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4 206,37 грн., відсотків у розмірі 0,13 грн., комісії за розрахункове обслуговування у розмірі 236,65 грн., плати за пропуск платежів у розмірі 600,00 грн., комісії за закриття рахунку у розмірі 50,00 грн. (а.с. 14). При цьому, суд бере до уваги, що у вказаному розрахунку допущено помилку в частині підрахунку загальної заборгованості і помилково зазначено 5 113,15 грн. замість вірного - 5 093,15 грн. Судом встановлено, що 27.09.2011 року між ПАТ «Банк Руский Стандарт» та позивачем було укладено договір відступлення прав вимог №46, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги від [PERSON] коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору на підставі кредитних договорів (а.с. 23-27). Позивач просить додатково до існуючої на момент укладення договору відступлення прав вимог заборгованості відповідача у розмірі 5 093,15 грн., стягнути з відповідача ще й нараховану позивачем пеню у розмірі 10 782,25 грн., розраховану за період з 26.09.2010 р. по 29.08.2013 р. (а.с. 16). Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 4 206,37 грн., відсотків у розмірі 0,13 грн., комісії за розрахункове обслуговування у розмірі 236,65 грн., плати за пропуск платежів у розмірі 600,00 грн.,комісії за закриття рахунку у розмірі 50,00 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача повинна бути стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 093,15 грн. У той же час, суд вважає необгрунтованими позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 10 782,25 грн. з наступних підстав. Згідно п. 1 Договору відступлення прав вимог, «Цедент відступає, а Цесіонарій приймає права вимоги до фізичних осіб (далі - Позичальники) за кредитними договорами, укладеними між Цедентом і Позичальниками, зазначеними в реєстрі Позичальників (Додаток №1 до цього договору), а також права, що забезпечують виконання зобовязань та інші права, повязані з правами вимоги за вказаними договорами, у тому числі, право на несплачені проценти та неустойку (за наявності останньої).» Згідно п. 4 Договору відступлення прав вимог, «Загальна сума вимог, що згідно п. 1 цього договору відступаються за цим договором, на 27.09.2011р. складає (колонка 10 Додатку №1). Заборгованість за кожним кредитним договором зазначена в реєстрі Позичальників (Додаток №1 до цього договору).» Відповідно до реєстру позичальників від 27.09.2011 року, який є Додатком №1 до договору відступлення прав вимог, позивач набув права грошової вимоги до відповідача у розмірі 5 043,15 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4 206,37 грн., відсотків у розмірі 0,13 грн., комісії за розрахункове обслуговування у розмірі 236,65 грн., плати за пропуск платежів у розмірі 600,00 грн. (а.с. 26). Вказаний додаток не передбачав комісію за закриття рахунку позичальника у розмірі 50,00 грн., яка підлягає стягненню з позичальника згідно п.п. 3.13., 3.14. Умов надання і обслуговування кредитів. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак з тексту договору відступлення прав вимог та з інших матеріалів, що є у справі, не вбачається, що позивачу передані інші права крім тих, що існували на момент укладення цього договору, і які зазначені в реєстрі позичальників від 27.09.2011 року, який є Додатком №1 до договору відступлення прав вимог. Це стосується і права вимагати сплати неустойки. Отже, суд приходить до висновку, що на підставі договору відступлення прав вимог відбулася не повна заміна сторони у зобов'язанні, внаслідок чого до позивача перейшли усі права і обов'язки за кредитним договором, а лише в певній його частині - позивачу передано право вимоги лише у тому обсязі, який існував на момент укладення договорувідступлення прав вимог і зазначений в реєстрі позичальників, тобто 5 043,15 грн. Комісія за закриття рахунку позичальника у розмірі 50,00 грн. підлягає стягненню з відповідача згідно п.п. 3.13., 3.14. Умов надання і обслуговування кредитів. Отже, з огляду на зазначене, у задоволенні позову в частині стягнення пені слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України відповідач повиннен відшкодувати на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно до задоволених судом вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору розмірі 73,50 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial