Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору № К301FU28240421 від 29 квітня 2013 року. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 6980 гривень 52 копійки для часткової оплати товару зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28 квітня 2015 року. Відповідач своє зобов'язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат належним чином не виконав. Станом на 12 квітня 2016 року у [PERSON] утворилася заборгованість перед Банком за кредитом на загальну суму 12756 гривень 40 копійок, в тому числі: 4595 гривень 66 копійок заборгованість за тілом кредиту, 3 гривні 82 копійки заборгованість по процентах за користування кредитом, 1132 гривні 02 копійки заборгованість по комісії, 5941 гривня 26 копійок пеня за несвоєчасність виконання зобовязань, 500 гривень штраф (фіксована частина), 583 гривні 64 копійки штраф (процентна складова). 10 травня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом і просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом станом на 12 квітня 2016 року в сумі 12756 гривень 40 копійок та судові витрати у розмірі 1378 гривень. У п. 3 позовної вимоги (а.с. 3) та в клопотанні (а.с. 21) представник позивача [PERSON] (а.с. 18) просив провести розгляд справи у їх відсутності, не заперечив проти винесення заочного рішення. У своїй заяві, направленій до суду в електронному вигляді 10 червня 2016 року (а.с. 39) представник Банку просив приєднати до матеріалів справи докази про понесені судові витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (а.с. 40-43) та вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідач\~\~ по справі\~ [PERSON] у судові засідання, призначені на 23 травня 2016 року та 03 червня 2016 року не зявився. Судові повістки повернулись з відміткою, що адресат за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 29) у с. Виноградне Мурованокуриловецького району Вінницької області не проживає (а.с. 32, 37-38). Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення в пресі. У судове засідання , призначене на 17 червня 2016 року, відповідач викликався через оголошення в газеті «Вінниччина» від 10 червня 2016 року (а.с. 40, 43). З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Судом на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості із [PERSON] підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору від № К301FU28240421 від 29 квітня 2013 року (а.с. 5). Предметом договору є кредит в сумі 6980 гривень 53 копійки, які відповідач отримав шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок продавця для часткової оплати товару, а саме телевізора марки «Samsung». Відсотки за користування кредитом встановлені у розмірі 0,12% на рік. [PERSON] зобовязувався щомісячно з 21 по 25 число вносити на рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам, 430 гривень 83 копійки (п. 7, 8, 11 Заяви, а.с. 5) та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 24 календарних місяців - 28 квітня 2015 року. Невідємною частиною Договору є Умови і Правила надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що підписана Заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг» складає між ним та Банком Договір (а.с. 5). Позичальник зобовязувався погашати заборгованість по кредиту, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п. 1.2.5 Умов та Правил надання банківських послуг (зворот а.с. 7). Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Пунктом 1.2.6 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу Банку, позичальник зобовязаний повернути кредит (у тому числі прострочений кредит та Овердрафт) та оплатити винагороди Банку (зворот а.с. 7). Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. З наданими Банком умовами кредитування відповідач погодився про що ствердив своїм підписом у заяві (а.с. 5). Розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 4) доведено, що відповідач позичальник [PERSON], своєчасно не надавав Банку грошові кошти для погашення заборгованості, та починаючи з січня 2014 року не вносив обовязковий мінімальний платіж у розмірі, визначеному договором, що призвело до виникнення простроченої заборгованості по тілу кредиту. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено право кожної особи у порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Своєю бездіяльністю [PERSON] порушив умови укладеного із Банком Договору, а, отже, вимога позивача про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 4595 гривень 66 копійок підлягає до повного задоволення. Статтею 536 та частиною 1 статті 1054, статтею 1056-1 ЦК України, а також умовами Договору передбачено, що за користування чужими грошовими коштами позичальник має сплачувати відсотки. Нарахування процентів і винагороди здійснюється в останню дату сплати процентів, при цьому проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи із фактичної кількості днів користування кредитом (360 в році). Проценти нараховуються щомісячно за період з першої дати даного періоду оплати включно до дати, коли кредит стає простроченим (а.с. 12). Базова (фіксована) ставка за користування кредитом у рік становить 0, 12 % (а.с. 5). Розрахунком заборгованості (а.с. 4) доведено, що [PERSON] з моменту отримання кредиту і до 12 квітня 2016 року допустив заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 3 гривні 82 копійки. Пунктом 1.2.5 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, обовязок позивачальника погашати заборгованість по кредиту, процентах за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Із розрахунку заборгованості вбачається що [PERSON] допустив заборгованість по комісії за користування кредитом на суму 1132 гривні 02 копійки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюєтиься у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 2.4.3.6, 2.4.5.1 Умов і Правил надання банківських послуг, передбачено, що при непогашенні кредиту у строк встановлений у заяві (28 квітня 2015 року) більше, ніж на 210 днів, вся заборгованість по кредиту рахується простроченою. На залишок простроченої суми заборгованості нараховується пеня в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по Кредиту, але не менше 1 гривні (а.с. 12). Станом на 12 квітня 2016 року у [PERSON] утворилась заборгованість за пенею у розмірі 5941 гривня 26 копійок (а.с. 4). Одночасно, суд не вбачає підстав для задоволення частини позовних вимог про стягнення штрафів за порушення виконання зобовязання, оскільки вони не відповідають нормам цивільно-правового законодавства та положенням Конституції України: Пунктом 2.4.5.5 Умов і Правил надання банківських послуг, передбачено, що при порушенні Позичальником строків платежів по кожному із грошових зобовязань, передбачених договором більше, ніж на 90 днів, клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості (583 гривні 64 копійки). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності (п.п. 2.4.3.6, 2.4.5.1 Умов і Правил надання банківських послуг) та передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань (п. 2.4.5.5 Умов і Правил надання банківських послуг). Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, і в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України Виходячи з наведеного, суд вважає, що банком в порушення ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України на відповідача покладено подвійну цивільно-правову відповідальність за порушення одного й того самого кредитного зобов'язання, а тому вимога про стягнення штрафів не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сторони погодили, що кредит позичальникові надано строком на 24 календані місяці і кінцевий термін його повернення - 28 квітня 2015 року (а.с. 5). Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 1378 гривень судового збору (а.с. 1), а також 06 червня 2016 року оплачено 300 гривень витрат, понесених за розміщення в газеті оголошення про виклик відповідача (а.с. 42). Отже, з відповідача на користь позивача належить до стягнення 1678 гривень (1378 гривень судового збору + 300 гривень витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача).

Outcome: partial