Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

сторони в шлюбі з 19.08.2005р., мають сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] 26.10.2018р. звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він зловживав алкогольними напоями, не поважав її як дружину, сварився з нею інше, вона втратила до нього добрі почуття, сім'я розпалась, просила розірвати шлюб. В суді позивачка [PERSON] позов підтримала, також пояснила, що в січні 2018р. припинили подружні стосунки з відповідачем, з цього часу проживають окремо, вона втратила до відповідача добрі почуття, подальше збереження сім'ї неможливе і суперечить її інтересам, дала інші пояснення, настоює на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи, відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, повідомлявся належно (а.с. 16). Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явився, причин неявки не повідомив та не подав відзив на позов, а позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, з огляду на положення ст. 280 ЦПК України, приходить висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Із пояснень позивачки, із свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с. 4) убачається, що сторони в шлюбі з 19.08.2005р., мають сина [PERSON], [INFO]., з січня 2018р. разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують. Не брати до уваги покликання позивачки про припинення подружніх стосунків із відповідачем, суд не має підстав. Відповідач [PERSON] на виклик до суду не відреагував, що з урахуванням тверджень позивачки про припинення подружніх стосунків, розцінюється судом, як свідчення небажання до налагодження чи відновлення сімейних стосунків із позивачкою. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON], що убачається із її пояснень в суді, не бажає поновлювати сімейні стосунки з відповідачем, мотивуючи тим, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, настоює на розірванні шлюбу. Ураховуючи наведене, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування позивачки до збереження шлюбних відносин порушуватиме її права на особисту свободу, а отже, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме інтересам позивачки, суд задоволює позов. Витрати, понесені позивачкою у зв'язку із зверненням до суду з позовом складають 704 грн. 80 коп. (а.с.1) і у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, підлягають стягненню в її користь з відповідача.

Outcome: approved