Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-02 00:00:00

ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулось до суду з позовом в обґрунтування якого зазначило, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 24.08.2016 укладено договір позики № 66451 в електронній формі, відповідно до п.1.1 якого, позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 2400,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування кредитом. Пунктами 1.3, 1.4 договору встановлено, що позика надається строком на 30 днів, а дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, є датою укладення договору. Позивачем умови договору виконано шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача коштів в розмірі 2400,00 грн., що підтверджується повідомленням від 30.08.2019 ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів згідно договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016. Підставами для доведення своїх позовних вимог позивач вказав норми Закону України «Про електронну комерцію», укладений з позивачем договір позики та «Правила надання грошових коштів у вигляді позики товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін», затверджені наказом директора вказаного товариства №2-1 від 27.10.2015 (далі Правила). На підставі вищевикладеного позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 91938,32 грн., сплачений при подачі позову судовий збір. Відповідно до ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 04.11.2019 провадження у справі відкрито й призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від відповідача надійшла заява-заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою суду 19.11.2019 відмовлено у розгляді справи за правилами загального позовного провадження. Відзив на позовну заяву відповідачем не поданий. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: 24.08.2016 між позивачем та [PERSON] укладено договір позики № 66451 в електронній формі, відповідно до п.1.1 якого, позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 2400,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування кредитом. Пунктами 1.3, 1.4 договору встановлено, що позика надається строком на 30 днів, а дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, є датою укладення договору. Згідно з п.1.5 вищевказаного договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,8 процента від суми позики, але не менше ніж 20,00 грн. за перший день користування позикою; 1,8 процента від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2 цього договору; 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором (а.с. 34-42). Позивачем умови договору виконано шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача коштів в розмірі 2400,00 грн., що підтверджується повідомленням від 30.08.2019 ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів згідно договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 (а.с. 44, 45-49). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 1,2 ст. 631 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частини 1, 3 ст. 509 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно довідки щодо заборгованості за договором № 66451 від 24.08.2016, за умовами договору ТОВ «ВЕЛОЛФІН» надало 24.08.2016 [PERSON] гроші в сумі 2400,00 грн. Позика надана до 29.10.2016. Станом на 25.10.2019 загальна сума заборгованості [PERSON] становить 91938,32 грн., з яких: 2138,20 грн. - основний борг, 43144,60 грн. - заборгованість по відсоткам, 46655,52 грн. - заборгованість за простроченим відсоткам, загальна кількість днів прострочення позики складає 1091 календарних днів (а.с. 43). Як вбачається з графіку розрахунків до договору позики № 66451 від 24.08.2016 сума за договором складає 2400,00 грн., дата погашення 23.09.2016, сума процентів до сплати 1296,00 грн., разом до сплати 3696,00 грн. (а.с. 41). Таким чином судом встановлена розбіжність із графіком розрахунку до договору позики й довідкою про заборгованість у даті повернення позики. Деталізованого розрахунку заборгованості по періодам, з зазначенням грошових сум, які надійшли в рахунок погашення боргу відповідачем (за наявності) матеріали справи не містять. Згідно ст.ст. 77-80 ЦПК України, докази повинні бути належними, допустимими, достовірними і достатніми. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 24.08.2016 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладений договір позики в електронній формі, умови якого позивачем були виконані. Відповідач у передбачений договором 30-денний строк, тобто до 23.09.2016 заборгованість не повернув, таким чином суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у межах позовних вимог у розмірі 2138,20 грн. підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення відсотків за договором позики підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. За змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 та ч. 1 статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, яка повинна бути застосована в даній справі щодо спростування нарахованих позивачем відсотків (як за загальними, так і за простроченими). За таких обставин стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» підлягає заборгованість за відсотками лише в межах строку дії договору, тобто за 30 днів в сумі 1296 грн., як зазначено в графіку розрахунків до договору позики (а.с. 41). З вимогами про стягнення грошових коштів на підставі ст. 625 ЦК України позивач не звертався. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам: позов задоволений частково на 3,74%, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3,74% від сплаченої суми судового збору 1921,00 грн., що становить 71,85 грн.

Outcome: partial