Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка після розірвання між сторонами шлюбу постійно мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. При цьому відповідач на підставі рішення суду сплачував на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] до досягнення нею повноліття. На час подачі позову дочка [PERSON] досягла повноліття та продовжує навчання в учбовому закладі, являючись студентом 1-го курсу фармацевтичного факультету Державного закладу «Луганський державний медичний університет» з денною формою навчання на контрактній основі. Посилаючись на вищезазначені обставини позивачка вважає, що дочка [PERSON] в дійсний час потребує на отримання матеріальної допомоги від відповідача, але відповідач ніякої матеріальної допомоги не надає, хоча за своїм сімейним та матеріальним станом, а також станом свого здоров'я відповідач спроможний надавати таку допомогу. У зв'язку з чим в поданій заяві позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу щомісяця, починаючи з дня подачі позову та до закінчення дочкою навчання, але не пізніше досягнення нею 23-хрічного віку. Справу просила розглянути без її участі. Відповідач позов визнав в повному обсязі, справу просив розглянути без його участі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, згідно ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Крім того, згідно ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Також, згідно ч.2 ст.200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Із наданих позивачкою доказів (а.с.3-10) судом встановлено, що сторони дійсно перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка після розірвання між сторонами шлюбу постійно мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. При цьому раніше відповідач на підставі рішення суду сплачував на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] до досягнення нею повноліття. Крім того судом встановлено, що в дійний час дочка [PERSON] перебуває на утриманні у позивачки, так як позивачка за власні кошти забезпечує дочку продуктами харчування та одягом, в тому числі й зимовим, надає кошти для проїзду до навчального закладу. При цьому відповідач не працює, інших утриманців не має, хронічними хворобами не страждає. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що при таких обставинах позов підлягає задоволенню, так як судом встановлено, що відповідач дійсно не надає матеріальної допомоги на утримання своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, хоча за своїм сімейним та матеріальним станом, а також станом свого здоров'я відповідач спроможний надавати таку допомогу. Вирішуючи позов таким чином суд вважає необхідним відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 551 грн.20 коп. На підставі викладеного, ст.ст.180-184,191,198-201 СК України,

Outcome: approved