Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 19 липня 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11020050000 у відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 99500 доларів США зі строком повернення кредитних коштів до 19 липня 2013 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] з приводу повернення кредитних коштів було накладено в приватне обтяження автотранспортний засіб, легковий автомобіль AUDI, модель Q7, 2006 р., vin: [NUMBER], об'єм двигуна 4163 куб. см В, шасі (кузов, рама, коляска) №к [NUMBER], державний номер [NUMBER] відповідно до договору застави транспортного засобу від 19.07.2006 р. Відомості про оформлення застави було внесено в Державний реєстр обтяжень рухомого майна, заставна вартість предмету застави склала 755638,55 грн. Вподальшому, 20.04.2015 р. між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір факторингу №17, відповідно до якого останній набув право нового кредитора до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11020050000 від 19.07.2006 р. Крім цього, первісним кредитором здійснено зміну заставодержателя на позивача. 23.10.2012 р. Апеляційним судом Одеської області стягнуто на користь банку з [PERSON] 104359,29 доларів США 29 центів, що в еквіваленті курсу НБУ становить 832087,90 грн. Зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. У зв'язку з невиконанням зобов'язань [PERSON] по поверненню кредитних коштів по договору №11020050000 налічується заборгованість у розмірі 104359,29 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 22.06.2011 р. - 832087,90 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 64100, 32 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом 32734,93 дол. США., сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 32734,93 дол. США, сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 3468,86 до. США. Позивачу стало відомо, що транспортний засіб, яким забезпечувались кредитні відносини був реалізований без згоди первісного заставодержателя ПАТ «Укрсиббанк», так і без згоди нового заставодержателя ТОВ ФК «Довіра та гарантія». На даний час право власності на автомобіль зареєстрований за відповідачем [PERSON], а номер державної реєстрації автотранспортного засобу [NUMBER]. Відповідно до витягу державного реєстру обтяжень рухомого майна № 49925736 від 12.07.2016 р. за заявою позивача державним підприємством «Інформаційний центр» МЮУ було зареєстровано звернення стягнення відносно предмету застави. Просить суд: 1)В рахунок погашення заборгованості перед ТзОВ « Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у розмірі 104359,29 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 22.06.2011 р. складає 832087,90 грн. за кредитним договором №11020050000 від 19 липня 2006 року звернути стягнення на предмет застави , а саме: автомобіль AUDI, модель Q7, 2006 р., vin: [NUMBER], об'єм двигуна 4163 куб. см В, шасі (кузов, рама, коляска) №к [NUMBER], державний номер [NUMBER], який належить на парві власності [PERSON] шляхом визнання за позивачем права власності на предмет застави вказаний автомобіль та поставленням на облік у територіальних органах з надання сервісних послуг МВС України 2)Зобов'язати відповідача передати позивачу предмет застави, вищезазначений автомобіль з комплектом ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися. Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. Представник позивача в судове засідання не прибув. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи 11.03.2019 р., про що свідчить розписка про отримання рекомендованого поштового відправлення. В матеріалах справи наявна заява представника ТзОВ «ФК «Довіра та гарантія» від 25.07.2019 р., в якому просив зокрема проводити слухання справи без участі представника позивача за наявними по справі документами. Позовну заяву підтримав повністю та просив її задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи 06.03.2019 р., про що свідчить розписка про отримання рекомендованого поштового відправлення. В матеріалах справи наявна заява відповідача [PERSON] від 11.09.2018 р., в якій просив судові засідання проводити без його участі. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] в сдуове засідання не прибув. Належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи за зазначеною в позовній заяві адресою. Конверт із вмістом судової повістки повернувся до суду за закінченням термінів зберігання. Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області відповідач в м. Одесі та Одеській області не значиться. Виклик відповідача до суду був здійснений через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (через веб - сайт Галицького районного суду м.Львова). Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Тому третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору в силу ч.11 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про судове засідання. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно з Договором про надання споживчого кредиту № 11020050000 від 19.07.2006 р. АКІБ «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 99 500,00 (дев'яносто дев'ять тисяч п'ятсот) доларів США 9а.с. 64-66). Відповідно до договору застави транспортного засобу від 19.07.2006 р. , укладеним між АКІБ «УкрСиббанком» та [PERSON] для забезпечення виконання зобов'язань банк прийняв в заставу рухоме майно, а саме: транспортний засіб - марки «AUDI», модель Q7, рік випуску 2006, колір сірий, тип ТЗ - Легковий універсал, vin: [NUMBER], об'єм двигуна 4163 куб. см В, шасі (кузов, рама, коляска) №к [NUMBER], державний номер [NUMBER] ( а.с. 69). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України). Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Статтею 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу»). Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави. Як вбачається із матеріалів справи, 20.04.2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» уклали Договір про відступлення права вимоги №17 (а.с.70-73). Згідно ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою є переданий ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Таки чином, за змістом ст.512 ЦК України, ст.442 ЦПК України та ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником. Позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості у розмірі 104359,29 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 22.06.2011 р. складає 832087,90 грн. за кредитним договором №11020050000 від 19 липня 2006 року звернути стягнення на предмет застави , а саме: автомобіль AUDI, модель Q7, 2006 р., vin: [NUMBER], об'єм двигуна 4163 куб. см В, шасі (кузов, рама, коляска) №к [NUMBER], державний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] шляхом визнання за позивачем права власності на предмет застави вказаний автомобіль та поставленням на облік у територіальних органах з надання сервісних послуг МВС України та зобов'язати відповідача передати позивачу предмет застави, вищезазначений автомобіль з комплектом ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до відповіді Регіонального сервісного центру у Львівській області МВС України №31/13-3686 від 14.11.2018 р. автомобіль AUDI, модель Q7, 2006 р., vin: [NUMBER] зареєстрований за громадянином [PERSON] (а.с. 229). Крім цього, регіональним сервісним центром в м. Києві МВС України надіслано суду копію облікової картки відповідно до Єдиного державного реєстру МВС станом на 12.11.2018 р. Згідно з реєстраційною карткою автомобіль AUDI, модель Q7, 2006 р., vin: [NUMBER], об'єм двигуна 4163 куб. см В, шасі (кузов, рама, коляска) №к [NUMBER], з попереднім державним номером [NUMBER] зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ №4641/2016/000326 від 23.07.2016 р. за [PERSON] з державним номерним знаком [NUMBER]. Як вбачається зі змісту ст. 51 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. На позивачеві лежить обов'язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов'язаний виконати покладений на нього законом або договором обов'язок. Зі змісту положень ст. 48 ЦПК України вбачається, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси. Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Тобто, за приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху. Пред'явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред'явити позов до належного відповідача. Аналогічна правова позиція викладена й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18. З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до суду з клопотанням щодо залучення до участі у справі належного відповідача, тобто до власника автомобіля AUDI, модель Q7, 2006 р., vin: [NUMBER] [PERSON] Враховуючи те, що позивач пред'явив позов до неналежного відповідача, а клопотання про його заміну не заявляв, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Outcome: dismissed