Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

ТзОВ «Овертранс» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 151341,29 грн. матеріальної шкоди, 1400 грн. за послуги експерта та судового збору. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач 11.03.2013 року був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів у ТзОВ «Овертранс». Для виконання покладених обов'язків з відповідачем було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 25.03.2013 року під час виконання трудових обов'язків [PERSON], керуючи автомобілем марки МАN, реєстраційний номер [NUMBER], з напівпричепом KOEGEL, реєстраційний номер [NUMBER], проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та з'їхав у кювет, в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода і вказані автомобіль з напівпричепом отримали пошкодження. Згідно постанови Залізничного районного суду м.Львова від 13.05.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн. У відповідності до висновків експертного автотоварознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту автомобіля МАN TGA 18.483, реєстраційний номер [NUMBER] становить 56638, 35 грн., а напівпричепа KOEGEL SN-24, реєстраційний номер [NUMBER], - 94702, 94 грн., загальна сума матеріального збитку становить 151341, 29 грн. Крім того, 05.03.2014 року відповідача було звільнено з посади водія ТзОВ «Овертранс» відповідно до поданої заяви. Добровільно відшкодувати товариству завдану шкоду відповідач відмовився. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова 17.10.2014 року з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Овертранс» стягнуто 152741,29 грн. матеріальної шкоди та 1513,41 грн. судового збору (а.с.62). Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 15.09.2015 року (а.с.94) заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду від 17.10.2014 року задоволено, заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Відповідач і його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, посилаючись на його безпідставність, зокрема зазначили, що розмір відшкодування, заявлений позивачем значно завищений, деяких пошкоджень, зазначених в експертних дослідженнях, взагалі не було, зокрема не було пошкоджене лобове скло і вказівник повороту. Крім цього, всі деталі, які замінював позивач, були вживаними, а отже їхня вартість на порядок менша, ніж зазначена експертом, до того ж, частину відновлювальних робіт здійснював відповідач особисто. Щодо напівпричіпа KOEGEL, номерний знак [NUMBER], то зазначили, що жодних ушкоджень, які б унеможливлювали подальшу його експлуатацію не було. До цього ж відповідач наголосив, що протягом року після ДТП, поки перебував у трудових відносинах з позивачем, з його неофіційної зарплати ТзОВ «Овертранс» щомісячно стягувало певну частку на відшкодування шкоди, яка була заподіяна внаслідок ДТП, таким чином з нього стягнуто позивачем близько 50000 грн. З огляду на зазначене, просить в позові відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення відповідача та представників сторін, експерта, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення №462/2966/13-п, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів згідно ч.2 ст.16 ЦК України є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Судом встановлено, що згідно наказу № 38-к від 11.03.2013 року [PERSON] був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів у ТзОВ «Овертранс» ( а.с. 7). З метою забезпечення збереження матеріальних цінностей, які належать ТзОВ «Овертранс» з [PERSON] 11.03.2013 року було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 8). З постанови Залізничного районного суду м. Львова вбачається, що [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн. за те, що 25.03.2013 року о 20.45 год. на автодорозі Київ-Ковель 285км+90 м, керуючи автомобілем марки МАН, реєстраційний номер [NUMBER], з напівпричепом KOEGEL, реєстраційний номер [NUMBER], проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та з'їхав у кювет, в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, а транспортний засіб отримав механічні пошкодження (а.с. 9). З копії наказу № 22-к від 05.03.2014 року вбачається, що [PERSON] звільнений з посади водія автотранспортних засобів за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 44). У відповідності до ч.1 ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Відповідно до п.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 4471/13 від 17.09.2013 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки МАN TGA 18.483, номерний знак [NUMBER], становить 56638, 35 грн. (а.с.12-15), а згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 4473/1 від 07.04.2014 року вартість відновлювального ремонту напівпричепа KOEGEL SN-24, номерний знак [NUMBER], становить 94702, 94 грн. (а.с.28-30). Наданими позивачем платіжними дорученнями та видатковими накладними, які долучено до матеріалів справи, підтверджуються витрати ТзОВ «Овертранс» на ремонт автомобіля МАN TGA 18.483 та напівпричепа KOEGEL SN-24 (а.с.111-135). Суд звертає увагу на той факт, що про проведення експертного автотоварознавчого дослідження відповідач [PERSON] належним чином був повідомлений (а.с.11), був присутній під час огляду автомобіля та напівпричепа та ознайомився із висновками експерта. Як зазначається в статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Суд приймає до уваги вказані висновки експерта, які відповідають вимогам ст.147 ЦПК України, є обґрунтованими, повними, узгоджуються з іншими матеріалами справи. Доводи відповідача про те, що частина запчастин, які згідно висновку експерта підлягають заміні, не були пошкодженими, не знайшли свого об'єктивного підтвердження в судовому засіданні, спростовуються матеріалами справи і поясненнями експерта Холодцова Д.В. щодо його висновків. Відповідачем також не представлено суду належних і допустимих доказів на підтвердження його доводів про те, що він здійснював частину відновлювального ремонту автомобіля та що ТзОВ «Овертранс» проводило стягнення із його заробітної плати в рахунок відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, те, що позивачем доведено підставність позовних вимог, а відповідачем не подано належних та допустимих доказів для спростування доказів наданих позивачем, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, суд дійшов висновку, що шкода заподіяна з вини відповідача, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 151341,29 грн. З відповідача слід також стягнути на користь позивача 1400 грн. за послуги експерта (а.с. 45) та 1513,41 грн. судового збору (а.с. 48).

Outcome: approved