Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Сторони та їх представники у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви у яких позови підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що [INFO] помер [PERSON], про що видане відповідне свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з домоволодіння [ADDRESS], яке належало йому на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для обслуговування індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 02.02.1970 року. Зазначене домоволодіння, відповідно до Акту приймання в експлуатацію закінченого будівництва житлового будинку від 19.04.1989 року, було введене в експлуатацію. Як встановлено у судовому засіданні, на день смерті [PERSON] разом з ним була зареєстрована та проживала за однією адресою його дружина - [PERSON], а тому відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, який діяв на той момент, вона спадщину прийняла. Крім того вона протягом шести місяців звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріусу Дніпропетровського районного нотаріального округу Маркарової Вікторії Юріївни, хоча згідно ч.1 статті 560 Цивільного кодексу Української PCP «Видача свідоцтва про право на спадщину» спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Тобто обов'язковість звернення до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини для отримання свідоцтва про право на спадщину на той час законом передбачена не була і спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, якщо фактично вступив в управління та володіння майном. [INFO] померла [PERSON], про що в Книзі реєстрації смерті від 14 березня 2014 року у виконавчому комітеті Підгороднянської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області зроблено актовий запис №72 і відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 11 червня 2014 року було видане свідоцтво про смерть серія [NUMBER]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з домоволодіння [ADDRESS] яке вона фактично прийняла в спадок після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, спадкодавець [PERSON] за свого життя заповіту не складала, тому згідно вимог ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги за законом є її доньки: [PERSON] та [PERSON]. Так, 15 листопада 2014 року спадкоємиця [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округа Юрченко Л.Л. з відповідною заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], щодо житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі чого була заведена спадкова справа №56324621. Проте, розглянувши подані документи, приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. винесла постанову від 15 листопада 2014 року (вих. №604/02-31), якою відмовила [PERSON] у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON], померлої [INFO], оскільки не підтверджується факт належності спадкодавцю спадкового майна, а саме: житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Зокрема, підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус вказує, що видати свідоцтво про право на спадщину за відсутності реєстрації права власності неможливо, оскільки відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№296/5 від 22.02.2012 року), при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Відповідно до листа Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» №318 від 06 листопада 2014 року станом на 31 грудня 2012 року, відповідно до інвентаризаційної справи №41, власником будинку [ADDRESS] (форма власності - приватна) є [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 02 лютого 1970 року, посвідченого 28 жовтня 2014 року за р. №1787 приватним нотаріусом Маркаровою В.Ю. Тобто право власності на спірний будинок є зареєстрованим за [PERSON] та який, відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР фактично прийняла в спадок після його смерті саме [PERSON] Таким чином, у зв'язку з тим, що [PERSON] за життя належним чином не оформила правовстановлюючі документи на право власності будинку [ADDRESS], позивачка [PERSON] в даний час не можу отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері на вищевказаний будинок. У свою чергу, спадкоємиця [PERSON] У передбачений законом строк до нотаріальної контора не зверталась, адже на день смерті проживала (і продовжує проживати зараз) разом зі своєю матір'ю [PERSON] у будинку [ADDRESS], а тому відповідно до п.3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, тобто спадщину вона прийняла. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Тому у [PERSON] не було необхідності звертатись протягом шести місяців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, адже вона її фактично прийняла в момент смерті своєї матері. Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину може отримати свідоцтво про право на спадщину, але коли [PERSON] 13 листопада 2014 року звернулася до приватного нотаріусу Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері [PERSON], їй було відмовлено в його видачі з тією мотивацією, що у спадкоємиці відсутні докази фактичного прийняття спадщини (спільна реєстрація за однією адресою). Відповідно до ст. ст. 182, 210 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до ст. 25 ЦК України правоздатність особи (здатність мати права та обов'язки) припиняється в момент її смерті. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи, що до Позивачки перейшли права власності на житловий будинок, проте вона не має можливості оформити законодавчі документи у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом. Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Приписами ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно з абз. 4 п. 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N20/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус для видачі свідоцтва про право на спадщину вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав спадкоємців на вищезазначене спадкове майно, а їх вимоги не суперечать чинному законодавству і не порушують прав третіх осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі, визнавши за кожним право власності на ? частину спадкового майна.

Outcome: approved