Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2013 року. На даний час в провадженні Рівненського районного суду знаходиться справа про розірвання цього шлюбу. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю і перебуває на її утриманні. У зв'язку з тим, що однією сім'єю вони з чоловіком не проживають з 14 липня 2016 року, відповідач добровільно не надає допомоги на утримання сина, хоча є офіційно працевлаштованим, інших утриманців немає, весь тягар по утриманню дитини ліг на неї, але їй самій важко утримувати дитину, позивачка звернулася з даним позовом до суду і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу) щомісячно. Позивачка в судове засідання не з'явилася, хоча про дату місце та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Від неї в судове засідання надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримала, просить розглянути справу у її відсутності за участю представника. Представник позивачки, адвокат [PERSON], в судовому засіданні позов підтримав, вважає, що вказаний розмір аліментів є обґрунтованим, здатен забезпечити умови для належного розвитку та життя дитини, позивачка самостійно несе усі витрати по утриманню сина, а відповідач в свою чергу ухиляється від виконання батьківських обов'язків, хоча в змозі надавати відповідну допомогу у розмірі, визначеному позивачкою. Зазначає, що дитина є активною, потребує значних витрат, пов'язаних з її фізичним, інтелектуальним розвитком, що підтверджується матеріалами справи. Тому просить позов задоволити і стягнути аліменти у визначеному у позові розмірі. Відповідач в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, за участю представника. Представник відповідача, адвокат [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснила, що відповідач погоджується на стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), оскільки навіть такий розмір аліментів перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а розмір аліментів, який вказано в позові, є необґрунтованим і недоведеним належними доказами. Зазначила, що відповідач ні свого житла, ні автомобіля не має. Згідно копії медичної картки дитини вбачається, що дитина здорова, відхилень не має, тому розміру аліментів, на який погоджується відповідач, більш ніж достатньо. Просить позов задоволити частково. Суд, заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини: сина, [PERSON], [INFO]. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак проживають окремо з 14 липня 2016 року і в провадженні Рівненського районного суду знаходиться справа про розірвання шлюбу, по якій сторонам надано термін для примирення. Відповідач добровільно не надає допомоги позивачці на утримання дитини, у зв'язку з чим, дитина перебуває повністю на утриманні матері. Відповідач є\~офіційно працевлаштованим, працює на посаді судового експерта у Рівненському НДЕКЦ МВС України, є здоровим, інших утриманців немає. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 3 вказаної Конвенції визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.12 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, ратифікованої Україною 03.08.2006 року, через органи, які inter alia виконують функції, передбачені в пункті 2, Сторони сприяють підтримці та здійсненню прав дітей. Ці функції є такими: a) унесення пропозицій стосовно посилення положень законодавства, які стосуються здійснення прав дітей; b) надання висновків стосовно проектів законодавчих актів, які стосуються здійснення прав дітей; c) надання загальної інформації про здійснення прав дітей засобам масової інформації, громадськості та особам чи органам, які займаються питаннями, що стосуються дітей; d) з'ясування думки дітей та забезпечення їх відповідною інформацією. Принцип 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина має право на здобуття освіти, яка має бути безоплатною та обов'язковою, щонайменше на початкових рівнях. Дитині має надаватися освіта, яка сприятиме її загальному культурному розвитку і завдяки якій вона зможе, на основі рівності можливостей, розвинути свої здібності та особистий світогляд, а також усвідомити моральну та соціальну відповідальність і стати корисним членом суспільства. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Дитині має бути забезпечена повна можливість відпочинку та ігор, спрямованих на цілі освіти; суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права. Стаття 9 Конституції України визначає, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно ч.1 ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи із положень міжнародних документів, які становлять частину національного законодавства, з урахуванням вимог Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Відповідач офіційно працевлаштований, є здоровим, інших утриманців не має, а отже може утримувати свою неповнолітню дитину, а тому позов підлягає до задоволення і стягненню підлягають аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше встановленого законом мінімального розміру на дитину відповідного віку. При визначенні розміру аліментів враховується як матеріальний стан відповідача, так і матеріальний стан позивачки та дитини, стан їх здоров'я, а також те, що ст.182 СК України встановлено мінімальний розмір аліментів на утримання однієї дитини. З врахуванням матеріального стану відповідача, суд вважає, що розмір аліментів 1/2, як просить в позові позивачка, відповідає вимогам дитини і її інтересам. На думку суду, такий розмір аліментів сприятиме належному утриманню дитини, і є необхідний для належного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, сприятиме її загальному культурному розвитку, завдяки чому дитина зможе, на основі рівності можливостей, розвинути свої здібності та особистий світогляд, а також усвідомити моральну та соціальну відповідальність і стати корисним членом суспільства. Відповідно до п.1 ч.1 і ч.2 ст.367 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В зв'язку з задоволенням позову з відповідача належить стягнути і судовий збір, як це передбачено ст.88 ЦПК України, від сплати якого була звільнена позивачка при подачі позову до суду.

Outcome: approved