Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» звернулось до Братського районного суду Миколаївської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.03.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11135142000, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 18 900 доларів США, термін дії договору - з 30.03.2007 року по 30.03.2014 року. Також, 30.03.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір застави №75, предметом застави був визначений автомобіль марки Honda, модель Jazz, рік випуску 2006, тип - легковий комбі, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Заставна вартість визначена сторонами у сумі 106 050, але на момент пред`явлення позову ринкова вартість автомобіля складає 195 920 гривень. Банком було надано кредит у вказаній сумі, але [PERSON] його повернула частково, внаслідок чого станом на 08.08.2016 року утворилась заборгованість у сумі 217 633, 83 гривні, що складається з заборгованості по тілу кредиту у сумі 5268, 72 доларів США (130396, 34 гривень за офіційним курсом НБУ), відсотки у сумі 3 319, 68 доларів США (82 346, 81 гривня за офіційним курсом НБУ), три відсотки річних від простроченої суми заборгованості у сумі 197, 16 доларів США ( 4890, 68 гривень за офіційним курсом НБУ). 20.04.2012 року банк в якості клієнта та ТОВ «Кредекс Фінанс» в якості фактору уклали договір факторингу №05/12, за яким банк відступив фактору своє право вимоги на вказану вище суму. У подальшому, між ТОВ «Кредекс Фінанс» та [PERSON] було укладено договір поруки №11135142000-П, за яким вказана фізична особа поручилася за виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором. Правовою підставою своїх вимог позивач зазначив п.1 ч.2 ст.11, п.1 ч.1 ст.512, ст.ст.512, 514, 525, 526, 553, 554, 589, 590, ч.1 ст.1077 ЦК України, ч.2 ст.23, ст.25, ч.2 ст.28 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст.15, 19, 20, 24, 27 ЗУ «Про заставу». Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2016 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2016 року справу було передано до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю для розгляду. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.01.2017 року справу було прийнято до провадження суддею Тарасовим А.В. та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 31 травня 2017 року провадження у справі було зупинено до вирішення цивільної справи №522/5045/17 за позовом [PERSON] до ТОВ «Кредекс Фінанс», ПАТ «Укрсиббанк» про визнання договору факторингу недійсним. Згідно повторного авторозподілу на підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси від 14.02.2018 року дана справа була передана на розгляд судді Бойчуку А.Ю. та прийнято ним до провадження 15 лютого 2018 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2019 року справа була прийнята до провадження суддею Чернявською Л.М. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2020 року провадження у справі було поновлено та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року було задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та залучено вказану юридичну особу до участі у справі в якості правонаступника позивача - ТОВ «Кредекс Фінанс». Також вказаною ухвалою було залучено до участі у справі в процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] . [PERSON] 12 серпня 2021 року до суду були надані додаткові пояснення до позову, в яких вона зазначила, що вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки позивач не вказує на підставі яких документів сформована заборгованість за кредитним договором, більша частина зобов`язань [PERSON] виконана, а позивач намагається отримати в неї виконання кредитного зобов`язання в розмірі, що значно перевищує вартість автомобіля без урахування вже сплачених грошей. Також [PERSON] вказує на фіктивність договору поруки між позивачем та [PERSON] , який вона вважає укладеним з метою визначення підсудності справи за місцем реєстрації поручителя (Братський районний суд Миколаївської області), а не за місцем реєстрації [PERSON] (Приморський районний суд м.Одеси). Також вказує, що [PERSON] договір поруки взагалі не підписував. Додатково [PERSON] наголошує, що позивачем не зазначено норми права, згідно якої суд може передати позивачеві право підпису від імені [PERSON] по операціях з автомобілем, аналогічно не зазначено норми права, за якою суд повинен забрати автомобіль у [PERSON] та передати позивачу разом з документами до нього і ключами. Додатково [PERSON] наголошує на пропуску позивачем строків позовної давності звернення до суду. Також, [PERSON] подано окремо заяву про застосування позовної давності. В обґрунтування заяви вказує, що кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача про передачу третій стороні свої прав за договором про надання споживчого кредиту (ч.13 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Аналогічно, за п.2.2.1 договору застави автомобіля банк був зобов`язаний попередити заставодавця про відступлення прав за цим договором та/або за кредитним договором. Натомість, як вказує [PERSON] , її не повідомляли про укладання договору факторингу від 20.04.2012 року між банком та ТОВ «Кредекс Фінанс», про існування цього договору вона дізналася наприкінці 2016 року із позовної заяви у цій справі. В судове засідання сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Від представника позивача є клопотання про розгляд справи за відсутності. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим, справа розглянута за наявними в матеріалами справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, які були представлені суду, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до наступних висновків. 30.03.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11135142000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення). Сума кредиту - 18 900 доларів США, що дорівнює 95 445,00 гривень за офіційним курсом НБУ станом на дату укладання кредитного договору (п.1.1.). Період користування кредитом: з 30.03.2007 року по 30.03.2014 року (п.п.1.2.1 кредитного договору). Мета кредитування: для особистих потреб, а саме - на придбання автомобіля (п.1.4. кредитного договору) У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором банком приймається застава автомобіля (п.2.1. кредитного договору). 27.03.2007 року [PERSON] (покупець) та Демонстраційно-виставковою площадкою в особі суб`єкту оціночної діяльності [PERSON] (комісіонер) було укладено договір купівлі-продажу №53/03, за яким [PERSON] придбала автомобіль. 30.03.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу №75 (надалі - договір застави), за яким [PERSON] передала автомобіль у заставу банку. 20.04.2012 року між банком та ТОВ «Кредекс Фінанс» (фактор) було укладено договір факторингу №05/12, за яким банк відступив фактору права за вимогами за кредитами, а фактор зобов`язався придбати ці права, прийняти їх і сплатити ціну продажу, передбачену цим договором (п.2.1. вказаного договору). У дату передачі, всі права (включаючи права, що випливають на підставі договорів забезпечення стосовно заборгованості передаються фактору (п.2.27 договору). Акт приймання-передачі, підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками є доказом передачі прав вимоги (підпункт 2.3. договору). 14.05.2012 року між сторонами вказаного договору факторингу було укладено акт приймання-передачі, за яким банк передав ТОВ «Кредекс Фінанс» права вимоги за кредитами. Відповідно до Витягу (Додатку №1) до договору факторингу, під номером 968 значить передача банком на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» права вимоги за кредитним договором та договором застави. 05.01.2015 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано внесення інформації щодо ТОВ Кредекс Фінанс» як заставодержателя на підставі договору факторингу від 20.04.2012 року 01.08.2018 року відповідно до Протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» за №01/08-2018 від 01.08.2018 року перейменовано ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «Вердикт Капітал», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс». Враховуючи наведене, суд вважає встановленим факт укладання кредитного договору та договору застави між банком та [PERSON] , а також факт передачі прав за вказаними договорами від банку до позивача. Стосовно укладання договору поруки між позивачем та [PERSON] суд зазначає наступне. Матеріали справи містять документ із зазначенням назви «договір поруки №11135142000-П», датований 16.04.2015 року, на якому відсутній підпис [PERSON] . Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті встановлених обставин справи, суд доходить наступних висновків. Щодо вимоги про стягнення коштів з [PERSON] . Позивач просить суд стягнути на його користь з [PERSON] 2000 гривень заборгованості за кредитним зобов`язанням. В обґрунтування цієї вимоги позивач вказує, що між ним та [PERSON] було укладено договір поруки №11135142000-П. Водночас, як встановлено судом вище, наявний у справі екземпляр вказаного договору не містить підпису [PERSON] . Згідно із ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини 1 цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною 1 статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди(частина перша статті 638 ЦК України). Аналогічна позиція наведена у Постанові ВП ВС від 16.06.2020 року у справі №145/2047/16-ц З огляду на вказані норми, договір поруки №11135142000-П від 16.04.2015 року не є укладеним, не створює прав та обов`язків для його сторін, зокрема, у позивача не виникло право стягнення коштів з [PERSON] на підставі цього договору. Щодо вимоги про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля позивачем із укладанням договору-купівлі-продажу з покупцем, надання позивачу права підписання такого договору зняття автомобіля з обліку в органах ДАІ, отримання свідоцтва про реєстрацію автомобіля, пред`явлення автомобіля до огляду, отримання акту огляду автомобіля. Позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на автомобіль шляхом продажу його позивачем з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям автомобіля з облік в органах ДАІ України, а також наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Також позивач просить суд надати йому право підписувати від імені [PERSON] договір купівлі-продажу автомобіля, з наданням права (повноваження) вчиняти від її імені усі дії, необхідні для зняття автомобіля з обліку за місцем звернення у одному з Центрів надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів у відповідності до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей. Причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженим Постановою КМУ від 07.09.1998 року №1388, в тому числі повноваження на звернення із письмовою заявою про зняття з обліку, на звернення із письмовою заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого або викраденого, на отримання акту огляду транспортного засобу замість втраченого або викраденого, на отримання акту огляду автомобіля, на отримання нового свідоцтва про реєстрацію автомобіля, на підпис зазначених заяв, на пред`явлення автомобіля до огляду. За ч.1 ст.572 Цивільного кодексу (надалі - ЦК) України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч.1 ст.574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. За ст.1 ЗУ «Про заставу » застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ним передбачений правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна Статтею 26 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачені позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, та за вказаною статтею обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження : 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом (у тому числі передача цінних паперів електронної форми існування у власність обтяжувача відповідно до законодавства про депозитарну систему України); 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери ; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Аналогічні норми містяться й договорі застави. Згідно п.3.2. договору застави, звернення стягнення на предмет застави здійснюється або на підставі рішення суду, або шляхом застосування позасудових засобів стягнення. Пунктом 3.5. договору застави передбачено, що при зверненні стягнення в позасудовому порядку, заставодержатель має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет застави: - передача предмету застави у власність заставодержателя в рахунок погашення виконання забезпеченого заставою зобов`язання в порядку, встановленому ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; - продаж заставодержателем предмету застави шляхом укладання договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах, в порядку, встановленому ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Водночас, позивачем у справі заявлена вимога до суду про застосування позасудового способу звернення стягнення на предмет застави - автомобіль, а саме, вимога про звернення стягнення на автомобіль шляхом його продажу самим позивачем іншій особі (покупцю) та вчинення інших пов`язаних з цим дій. У постановах від 27.07.2021 року у справі №202/26318/13-ц, від 26.08.2020 року у справі № 278/3093/18 та від 20.01.2021 року у справі № 754/10337/16, Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому, особа, право якої порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, визначеним статтею 16 ЦК України. Вказана правова позиція наведена Верховним Судом у складі КЦС в постановах від 25.06.18 у справі № 643/11609/17 та від 07.06.18 - № 201/666/17. З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги про звернення стягнення на автомобіль шляхом його продажу позивачем, а також шляхом вчинення інших, пов`язаних із цим дій. Щодо вимоги про вилучення у [PERSON] автомобіля, комплекту ключів від нього, свідоцтва про реєстрацію автомобіля, та передачі їх представнику позивача. Згідно із ч.1 ст.188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Вказана вище вимога позивача щодо вилучення у [PERSON] автомобіля, комплекту ключів та документів на автомобіль є похідною від вимоги про звернення судом стягнення на вказаний автомобіль. При цьому, за відсутності підстав для звернення судом стягнення на автомобіль, у суду відсутні й підстави для задоволення вказаної похідної вимоги. Також суд наголошує, що згідно ч.1 ст.586 ЦК України, заставодавець має право користуватися предметом застави відповідно до його призначення, у тому числі здобувати з нього плоди та доходи, якщо інше не встановлено договором і якщо це випливає із суті застави. За ст.9 ЗУ «Про заставу» законом чи договором передбачається перебування заставленого майна у володінні заставодавця, заставодержателя або третьої особи. Відповідно до п.п.2.3.3. договору застави, заставодавець має право користуватися предметом застави, використовувати його за цільовим призначенням, не порушуючи при цьому договору застави та умов ЗУ «Про заставу». Положеннями ст.41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч.ч.1 та 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на встановлені судом обставини, положення договору застави та вказані норми матеріального права - у суду відсутні правові підстави для втручання у право власності [PERSON] на автомобіль шляхом позбавлення її права володіння та користування цим автомобілем. Щодо застосування позовної давності у справі. [PERSON] у заяві про застосування позовної давності вказувала, що позовна давність для позивача скінчилася в день укладання договору факторингу між банком та позивачем від 20.04.2012 року. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно із ч.1 ст.262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до умов договору факторингу від 20.04.2012 року №05/12 відбувся перехід прав вимоги до [PERSON] за кредитним договором та договором застави від банку до позивача. Укладання вказаного договору не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності за цими договорами. Відповідно до п.п.1.2.1 кредитного договору, строк кредитування визначений сторонами у 84 місяці, а саме - з 30.03.2007 року по 30.03.2014 року. Обставини справи не містять даних щодо використання банком права вимоги дострокового повернення заборгованості за кредитним договором, а отже строк звернення до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та із позовом про звернення стягнення на підставі договору застави виник у банку та позивача з 31.03.2014 року та закінчився 31.03.2017 року. Із даним позовом позивач звернувся до суду у серпні 2016 року, тобто в межах строків позовної давності. Висновки суду за по суті позовних вимог. У відповідності до ст. ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За результатами аналізу матеріалів справи, з урахуванням наведених у рішенні норм матеріального і процесуального права та релевантних правових позицій Верховного Суду, суд доходить висновку про необхідність відмови у позові повністю. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Оскільки у задоволені позову відмовлено, судові витрати понесені позивачем, покладаються на нього. Відповідачами у справі не надано доказів щодо понесених ними у зв`язку з розглядом справи витрат, а також не заявлено клопотань з цього приводу, у зв`язку із чим питання про вказані витрати судом не вирішується.

Outcome: dismissed