Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Сторони із 28 жовтня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач добровільно не приймає участі в утриманні їх спільного сина, позивач заявила до суду вимогу про стягнення із [PERSON] на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Позивач 30 листопада 2015 року подала до канцелярії суду заяву, у якій просила провести розгляд справи у її відсутності та заявила про підтримання позову в повному обсязі (а.с. 26). Відповідач у судові засідання призначені на 28 жовтня 2015 року, 11 листопада 2015 року та 30 листопада 2015 року не зявлявся. Судові повістки поверталися до суду без вручення по закінченню терміну зберігання та з відміткою, що за вказаною адресою відповідач не проживає (а.с. 29-30, справа № 139/899/15-ц). Як слідує із відповіді завідувача Золочівським районним сектором ДМС України Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області (справа № 139/899/15-ц про розірвання шлюбу а.с. 23) [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою [INFO] з 11 жовтня 2005 року (а.с. 28). Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення в пресі. У судове засідання призначене на 09 грудня 2015 року [PERSON] викликався через оголошення в газеті «Слобідський край» № 144 від 03 грудня 2015 року (а.с.27). З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Судом на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін у справі, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення у заявленому об`ємі, виходячи з наступного: Свідоцтвом про укладення шлюбу стверджується, що сторони з 28 жовтня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4), а свідоцтвом про народження (а.с. 5) доводиться, що сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідками виконавчого комітету Роздолівської сільської ради № 1017 та № 1018 від 15 жовтня 2015 року (а.с. 6,7) стверджується заява позивача про те, що син проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Із обставин, викладених у позовній заяві вбачається, що відповідач матеріально забезпечений, має можливість отримувати доходи від праці, фізично здоровий, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Нормами сімейного кодексу України передбачено обовязок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обовязок є рівною мірою, обовязком як матері так і батька. Батьки зобовязані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Статтею третьою Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З урахуванням викладених вище обставин, положень ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів, визнання позову відповідачем, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та дитини буде визначення розміру аліментів як ? частини від його заробітку щомісячно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати державного мита звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином судовий збір має бути стягнений з відповідача у розмірі, передбаченому підпунктом 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір (0,4 розміру мінімальної заробітної плати) в сумі 487 гривень 20 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 19 жовтня 2015 року.

Outcome: approved