Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Сторони з 11 жовтня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі і мають двох спільних малолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], 02 грудня 2015 року. Оскільки відповідач добровільно не приймає участі в утриманні їх спільних дітей, позивач заявила до суду вимогу про стягнення із [PERSON] на її користь на утримання синів аліментів у розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення синами повноліття. Крім того, позивач просила стягнути із [PERSON] на своє утримання 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] трьох років. Позивач у судове засідання не зявилася, у п. 4 позовних вимог просила про розгляд справи за її відсутності (а.с. 2). Таке клопотання відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, а тому суд ухвалив про розгляд справи по суті за відсутності позивача. Відповідач у судове засідання не зявився вдруге, хоча кожного разу належним чином був повідомлений про час і місце його проведення (а.с. 26, 29), не повідомив суд про причину неявки. За приписами ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, розглянувши справу у судовому засіданні, проаналізувавши законодавство, прийшов до наступного висновку: Із копії свідоцтва про шлюб (а.с. 5) слідує, що з 11 жовтня 2015 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, а із свідоцтв про народження (а.с. 6, 7), - що мають спільних малолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], 02 грудня 2015 року. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідками виконавчого комітету Вербовецької сільської ради № 158 та № 159 від 21 лютого 2018 року (а.с. 8, 9) стверджується заява позивача про те, що діти проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні. Нормами сімейного кодексу України передбачено обовязок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обовязок є рівною мірою, обовязком як матері так і батька. Батьки зобовязані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Наданими позивачем документами доводиться, що відповідач є фізично здоровою людиною, протипоказань до роботи не має, має можливість отримувати доходи, інших, крім спільних з позивачем дітей, утриманців не має. Відповідач не надав суду спростування таких обставин. З урахуванням викладених вище обставин, положень ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та дітей буде визначення розміру аліментів як 1/3 частини від його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину. Судом встановлено, що [PERSON] в даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років (а.с. 7, 10). Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на аліменти в даному випадку дружина має незалежно від того, чи працює вона та від її матеріального стану. Законодавець повязує таке право лише з однією умовою - відповідним матеріальним станом чоловіка (ч. 4 ст. 84 СК України). Тобто, право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред'явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу. У позовній заяві (зворот а.с. 1) позивач заявила, що відповідач працевлаштований в КП «Мурованокуриловецький водоканал», а тому може надавати допомогу на утримання дружини. Однак, належних доказів на ствердження чи спростування такої заяви сторони суду не подали, що суперечить ч. 1 ст. 81 ЦПК України. В той же час, враховуючи вік відповідача, наявність обовязку сплачувати утримання на двох малолітніх дітей та його обовязок утримувати дружину, що перебуває у виховує його дитину до трьох років, суд вважає, що достатнім і таким, що відповідає інтересам всіх зацікавлених сторін, буде визначення розміру утримання на дружину у твердій грошовій сумі по 500 гривень щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 01 березня 2018 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати державного мита звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді, мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 704 гривні 80 копійок.

Outcome: partial