Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

ТОВ «Інтеркеш Україна» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивує тим, що 11.12.2018 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 4-25224, за умовами якого відповідач отримала від позивача суму грошових коштів у розмірі 10000,00 грн., зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 127,75% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 11 грудня 2019 року. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його підписом на кредитному договорі та видатковому касовому ордері від 11 грудня 2019 року. Зазначає, що позичальник взяті на себе зобов`язання по договору належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 25.02.2020 року відповідач має заборгованість перед товариством в сумі 32 535,00 грн., яка складається з: 10000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 14 435,00 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 8 100,00 грн. - заборгованість за пенею. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Інтеркеш Україна» заборгованість за кредитом у розмірі 32 535,00 грн., та судові витрати в розмірі 2102 грн. судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився при цьому подав заяву, у якій просить проводити розгляд даної справи без її участі за наявними у справі матеріалами, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 11.12.2018 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4-25224, за умовами якого відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 10000,00 грн., зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 127,75% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 11 грудня 2019 року. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується її підписом на кредитному договорі та видатковому касовому ордері від 11 грудня 2018 року. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору № 4-25224 від 11.12.2018 року, кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у сумі 10000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, забезпечуваності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 127,75% річних. Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору № 4-25224 від 11.12.2018 року, кінцевий строк повернення кредиту 11 грудня 2019 року. Також, пунктом 6.4. Кредитного договору передбачено, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору. Окрім того, пунктом 6.7. Кредитного договору передбачено, що у кожному випадку невиконання (або неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за даним договором позичальник сплачує пеню в розмірі один відсоток від суми виданих грошових коштів. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу норм ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Правовим наслідком порушення зобов`язання ст. 611 ЦК України встановлює сплату неустойки, яка у розумінні ст. 549 цього кодексу може бути штрафом чи пенею. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Судом встановлено, що позичальник взяті на себе зобов`язання по договору належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 25.02.2020 року має заборгованість перед товариством сумі 32 535,00 грн., яка складається з: 10000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 14 435,00 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 8 100,00 грн. - заборгованість за пенею. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь ТОВ «Інтеркеш Україна» 32 535,00 грн. заборгованості за кредитним договором № 4-25224 від 11.12.2018 року. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 2 102 грн. сплаченого судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved