Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 06 вересня 2003 року по 26 серпня 2010 року. Шлюб розірвано за рішенням суду, а реєстрація розірвання шлюбу проведена відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Смілі Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області. У шлюбі сторін народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачкою. Згідно з рішенням Смілянського міськрайонного суду від 02 грудня 2010 року з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 26 квітня 2014 року позивач зареєстрував шлюб із [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON]), а [INFO] у цьому шлюбі народилася син [PERSON] Сім'я позивача на даний час складається із трьох осіб: його, дружини - [PERSON], яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, їх спільного сина [PERSON]. Позивач на даний час ніде не працює. Посилаючись на зміну його сімейного стану та погіршення матеріального стану, позивач просить зменшити розмір стягуваних з нього на користь відповідачки на утримання сина аліментів до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу). Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала та зазначила те, що позивач вдруге одружився і в нього народився син не може служити підставою для зменшенням розміру аліментів. При цьому, народження у [PERSON] другої дитини, також не може служити підставою погіршення його матеріального становища. На думку відповідачки, не є підставою для зменшення розміру аліментів і та обставина, що позивач ніде не працює, оскільки до цього часу він за якийсь кошт проживав і утримував свою сім'ю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Між сторонами склалися аліментні правовідносини, які регулюються СК України. За правилами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Статтею 181 СК України передбачені способи виконання батьками такого обов'язку. Відповідно з ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення для справи. Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. При цьому для збільшення або зменшення розміру аліментів достатньо однієї з вказаних обставин, наприклад, зміни сімейного стану. Крім того, відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 р. вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Як вбачається з матеріалів справи, після стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки за рішенням Смілянського міськрайонного суду від 02 грудня 2010 року змінився його сімейний стан: 26 квітня 2014 року він одружився із [PERSON], а [INFO] у нього в цьому шлюбі народився син [PERSON]. Як вбачається з трудової книжки позивача, [PERSON] на даний час не працює. Разом з тим, на підставі довідки розрахунку головного державного виконавця Смілянського міського відділу ДВС Смілянського міськрайонного управління юстиції від 02 лютого 2015 року позивач, починаючи із листопада 2010 року сплачує аліменти на користь відповідачки по 236 грн. а з 1 квітня 2014 року по 658 грн. Розмір аліментів, яку повинен сплачувати позивач на користь відповідачки державний виконавець визначив відповідно до положень ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» та ч. 3 ст.195 Сімейного кодексу України, згідно положень якої якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Оскільки, як зазначено в довідці-розрахунку, позивач повинен сплачувати аліменти в розмірі 658 грн., середня заробітна плата працівника для місцевості, де на даний час проживає позивач, становить 2632 грн. (429 х 4). За таких обставин відповідно до наведених норм матеріального права та в зв'язку із зміною сімейного та матеріального стану позивача суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів, що стягуються із нього на користь відповідачки із 1/4 до 1/5 частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд враховує те, що позивач незважаючи на ту обставину, що він не працює, є працездатною особою. Відповідно до п. 23 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. На підставі наведеного ст.ст. 180, 181, 182, 192, 195 Сімейного кодексу України, ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження»,

Outcome: partial