Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 25 червня 2012 року, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON], посилаючись на те, що їх спільна з відповідачем дитина часто хворіє, потребує оздоровлення та санаторно-курортного лікування за межами України, а батько дитини безпідставно не надає дозволу на виїзд доньки для оздоровлення за кордон, від виховання доньки самоусунувся, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, звернулася до суду із позовом до відповідача і просить надати їй дозвіл на виїзд доньки за кордон до досягнення нею повноліття без згоди та супроводу батька та, відповідно, надати їй дозвіл без згоди батька оформлювати документи для тимчасового виїзду дитини за кордон до досягнення донькою повноліття. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Позивачка проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Представник служби в справах дітей в судове засідання також не з'явився, але надав до суду заяву, з проханням розгляд справи проводити без участі повноважного представника, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, оскільки виїзд дитини за кордон здійснюватиметься в інтересах дитини та пов'язаний саме з лікуванням та необхідністю підтримання її здоров'я та зважаючи що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо виховання доньки [PERSON], а його відсутність унеможливлює отримання його згоди на тимчасовий виїзд за кордон доньки [PERSON] для оздоровлення та подорожей, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказані вимоги повністю кореспондуються із умовами п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року за № 231, згідно з яким оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16 - річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, у повноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З наведеного необхідно зробити висновок, що виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, а законом лише встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду. Частиною 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Батьки зобов'язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною, але й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ здоров'я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей. Таким чином, виїзди дитини за кордон жодним чином не порушать право батька на участь у вихованні власної дитини, оскільки мають за мету, перш за все, захист прав дитини. Позивачка та її дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, позивачка має постійне місце роботи, батьки позивачки проживають в Україні, дитина знаходиться на утриманні матері, доступ батька до дитини не обмежений, позивачка бере на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздок за кордон. При винесенні рішення суд також враховує вік дитини, в зв'язку з цим право на виїзд дитини за кордон має бути надано матері тимчасово, що в подальшому не позбавлятиме можливості батька виконувати свої батьківські обов'язки, та не порушуватиме його батьківських прав. Вимоги щодо повернення судових витрат по справі позивачкою не заявлялись. На підставі наведеного, ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: partial