Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 19.07.2021 року представник позивача адвокат Таргоній В.М., який діє в інтересах [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги СТ33/4523 від 01.04.2021 року та ордеру на надання правової допомоги серії ВС №1085999 від 12.07.2021 року, звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю. Предметом позовних вимог є стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] , 1951 року народження, 300 тис. грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Підставою позовних вимог є те, що 10.05.2019 року у с. Пристанційне Коростенського району потяг 3072 (ВЛ80т-1482) сполученням Коростень - Київ скоїв наїзд на [PERSON] , 1982 року народження, який внаслідок отриманих травм помер. 10.05.2019 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до ЄРДР за №12019060080000268 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 27.06.2019 року кримінальне провадження №12019060080000268 було закрито. Згідно даного документу факт наїзду на загиблого поїздом [PERSON] було встановлено, причиною смерті останнього є травма голови, тулубу, кінцівок. Отже, між наїздом на загиблого вантажним потягом №3072 (ВЛ80т-1482) сполученням Коростень - Київ (тобто джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст.1187 ЦК України) та смертю останнього, наявний причинно-наслідковий зв`язок. Власником електровозу 3072 (ВЛ80т-1482) сполученням Коростень - Київ є АТ «Українська залізниця», а тому саме дане Товариство визначено відповідачем по справі. Загиблий [PERSON] є сином позивача [PERSON] . Внаслідок смерті сина позивач втратила найближчу людину, голову сім`ї, позбавилася підтримки сина, любові та допомоги. Щодо тяжкості вимушених життєвих змін, представник позивача зазначає, що [PERSON] та [PERSON] об`єднували тісні сімейні зв`язки, а також спільний побут, а тому у зв`язку зі смертю сина вимушені зміни в житті позивача є дуже тяжкими. [PERSON] необхідно докладати надзвичайно великих зусиль для організації свого життя. Отже, враховуючи вищевикладене, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 300 тис. грн. Такий розмір відшкодування, на думку позивача, є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації життя після тяжкої втрати. Представник [PERSON] адвокат Таргоній В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача АТ «Українська залізниця» начальник відділу претензійно-позовної роботи та представництва в судах регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Помазанова В.М. в судовому засіданні заперечила щодо позовних вимог [PERSON] , просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Так, постанова про закриття кримінального провадження від 27.06.2019р., внесеного до ЄРДР за №12019060080000268, свідчить про наявність умислу в діях потерпілого [PERSON] та причинного зв`язку зі завданою шкодою. Зокрема, слідством встановлено, що 10.05.2019 року о 04 год. 35 хв. поїзд №3072, локомотив серії ВЛ80т-1482, сполученням «Коростень - Київ», під управлінням машиніста [PERSON] , рухаючись по залізничній станції «Чоповичі» в с. Пристанційне в напрямку м. Київ, здійснив наїзд на [PERSON] , який внаслідок отриманих травм загинув. Під час допиту чергової по станції «Чоповичі» [PERSON] встановлено, що 10.05.2019 року о 04 год. 35 хв. вона отримала повідомлення від машиніста поїзда №3072, локомотив серії ВЛ80т-1482, сполученням «Коростень - Київ» [PERSON] про екстрене гальмування у зв`язку з появою людини на колії, зупинившись на 132 км. Між коліями виявили тіло чоловіка без ознак життя. Отже, з метою уникнення наїзду на [PERSON] , машиніст та помічник машиніста подали сигнали великої гучності, застосували екстрене гальмування, тобто спричинили ряд заходів, спрямованих на порятунок [PERSON] , однак останній перебував на залізничних коліях перед рухомим складом при обставинах, що виключають можливість уникнення наїзду, чим порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України. Постановою слідчого від 27.06.2019 року закрито вищезазначене кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України в діях машиніста [PERSON] , а також органами досудового розслідування встановлено, що до смерті [PERSON] призвели дії самого потерпілого. Враховуючи, що вини працівників залізниці в порушенні правил безпеки руху та експлуатації залізничного транспорту немає та те, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, в силу ч.1 ст.1193 ЦК України, не відшкодовується, представник відповідача просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Володілець джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності, якщо доведе, що шкоду було заподіяно внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. [PERSON] до наїзду на нього електропоїзду стояв на залізничних коліях, що означає те, що потерпілий порушив п.п.2.1,2.2,2.3,2.5,2.6,2.20 та 3.16 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Представник відповідача звертає увагу на те, що поїзд, що рухається неможливо зупинити чи звернути, оскільки навіть при екстреному гальмуванні до повної зупинки поїзд по інерції рухається щонайменше 500-1600 метрів. Дотримання Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. Очевидним є те, що потерпілий свідомо потрапив на залізничну колію і порушив Правила. Також [PERSON] не міг не помітити поїзд, що наближається у світлу пору доби, отже він усвідомлював, що перебування на колії при наближенні потягу матиме наслідком наїзд на нього, що свідчить про наявність умислу у діях потерпілого. Ці обставини у сукупності можуть свідчити про те, що [PERSON] свідомо допускав настання шкідливого результату. Кримінальним провадженням не встановлено прямого умислу у діях [PERSON] , але відповідно до ст.2 КПК України, встановлення умислу потерпілого у спричиненні йому шкоди джерелом підвищеної небезпеки не є завданням кримінального провадження. Органи досудового розслідування в межах кримінального провадження перевіряли лише наявність складу злочину в діях локомотивної бригади. Тож умисел потерпілого не може бути встановлений внаслідок презумпції невинуватості. Сам принцип презумпції невинуватості застосовується до кримінальних правопорушень, а у даній справі умисел потерпілого на спричинення йому шкоди не становить кримінального правопорушення і пов`язувати наявність чи відсутність такого умислу з результатами кримінального провадження немає жодних підстав. В поведінці [PERSON] вбачається непрямий умисел, що цілковито виключає можливість настання цивільно-правової відповідальності з боку відповідача. Також відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача. Також, в ході судового розгляду справи 04.11.2021 року представником АТ «Українська залізниця» Помазановою М.В. було подано до суду пояснення по суті справи, в яких, додатково, представник зазначає щодо безпідставності позовних вимог [PERSON] , зокрема, виходячи з наступного. Так, в матеріалах кримінального провадження №12019060080000268, витребуваних ухвалою суду, наявний Акт №5 від 14.05.2019 року, з якого вбачається, що 10.05.2019р.о 04 год. 35 хв. локомотивна бригада побачила людину, яка лежала на колії між рейками. На звукові сигнали великої гучності людина не реагувала. Працівниками бригади були застосовані сигнальні та освітлювальні вогні поїзда, а також екстрене гальмування. В матеріалах кримінального провадження також наявний Протокол огляду місця події від 10.05.2019 року зі схемою та ілюстративною таблицею, згідно яких тіло загиблого перебувало на 2 залізничній колії між рейками. Представник відповідача звертає увагу на те, що не є доведеною смерть потерпілого внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що є власністю відповідача; не встановлено точний час смерті, а отже не встановлено чи не було підкладено невідомими особами тіло [PERSON] після настання смерті внаслідок іншої події або без свідомості, в безпорадному стані. Якщо виходити з того, що неможливо встановити наявність та/або відсутність неправомірних дій невстановлених осіб, то приймаючи до уваги положення тіла [PERSON] , можна прийти до висновку, що останній опинився зі своєї волі на залізничній колії перед потягом, тобто вчинив самогубство. Щодо заявленого позивачем розміру морального відшкодування, представник відповідача зазначила, що дані вимоги не містять жодного обґрунтування саме такого розміру завданої шкоди. Позивачем не надано будь-яких доказів у розрізі положень ст.ст. 76-81 ЦПК України на обґрунтування суми, заявленої до стягнення. При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність моральної шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У захисній промові під час судових дебатів представник відповідача додатково зазначила, що в матеріалах кримінального провадження №12019060080000268 наявні протоколи допиту свідків - матері потерпілого [PERSON] та його співмешканки, в яких вказано, що в ніч з 09.05. на 10.05.2019 року співмешканка та загиблий вживали алкогольні напої, між ними виникла чергова сварка, внаслідок якої [PERSON] залишив своє місце проживання та пішов у невідомому напрямку. Таким чином, представник відповідача зазначає, що загиблий залишив свою оселю у поганому настрої та в стані алкогольного сп`яніння. Також в матеріалах кримінального провадження наявна довідка розшифровки швидкостемірної стрічки поїзда №3072 від 10.05.2019 року, в якій зазначений гальмівний шлях поїзда вагою 5486 т - 650 м при нормі 670 м, повна справність гальмівної та без пекової системи, що, у свою чергу, підтверджує вжиття всіх заходів з боку залізниці для уникнення наїзду на людину та свідому рішучість [PERSON] залишатися на залізничній колії. Також варто врахувати, що рівень шуму звукового сигналу потяга складає 120-125 Дб, а сила світла прожектора складає 11100 лм. Больовий поріг для людини складає 60 Дб. Тобто не почути та не побачити наближення поїзда неможливо. Також, [PERSON] на момент нещасного випадку мав погане фізичне самопочуття, про що свідчить відповідний експертний висновок, згідно якого на момент своєї загибелі [PERSON] хворів на гепатит та пневмонію вже в стадії початку набряку легень. Крім того, опис одягу загиблого та результат зовнішнього огляду трупа експертом доводять наявність симетричних переломів кінцівок від зап`ясток до плечей, що свідчить про положення тіла лежачи донизу з руками, простягнутими вперед в момент наїзду. Отже, враховуючи усі вищезазначені обставини в їх сукупності, представник відповідача просила відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, вважає необхідним частково задовольнити позов [PERSON] , виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що локомотив серії ВЛ80к-1482 приписаний до виробничого підрозділу «Локомотивне депо Козятин» регіональної філії «Південно-Західна залізниця». 10.05.2019 року вантажний поїзд №3072 обслуговувався локомотивом серії ВЛ80т-1482 під управлінням машиніста [PERSON] (а.с.9-10), який працює машиністом електровоза 2 класу в виробничому підрозділі локомотивне депо Коростень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця», зі стажем роботи 6 років 11 місяців 2 дні станом на 03.06.2021 року (а.с.11). 10.05.2019 року о 04 год. 41 хв. до оператора служби «102» Бухлицького надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що близько 04 год. 40 хв. на залізничній станції в смт. Чоповичі Малинського (нині Коростенського) району стався наїзд на людину. Даній заяві присвоєно №2688 у журналі єдиного обліку Малинського відділення поліції. Вказане підтверджується рапортом на ім`я начальника Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області Гайового О.М., наявного в матеріалах кримінального провадження №12019080060000268, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України (а.с.7). 10.05.2019 року о 10 год. 46 хв. відомості про вказану подію були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019080060000268 (а.с.1 в матеріалах кримінального провадження). Зміст фабули, що міститься у витягу з ЄРДР, що наданий суду, полягає у наступному: 10.0.2019 року о 04 год. 35 хв. на залізничній станції «Чоповичі» в с. Пристанційне Малинського району вантажний потяг №3072 сполученням «Коростень - Київ», здійснив наїзд на [PERSON] , який рухався по залізничних коліях. Того ж 10.05.2019 року за дорученням начальника СВ Малинського ВП Ковальова О.С. слідчим СВ лейтенантом поліції Невмержицькою Т.П. було розпочато досудове розслідування (а.с.3,4 в матеріалах кримінального провадження). У зв`язку з тим, що кримінальне провадження потребувало прийняттю процесуальних рішень та проведенню слідчих дій, на підставі постанови начальника СВ Малинського відділення поліції було створено групу слідчих (а.с. 5 в матеріалах кримінального провадження). Також на підставі постанови заступника керівника Коростишівської місцевої прокуратури було призначено групу прокурорів (а.с.6 в матеріалах кримінального провадження). Протоколом огляду місця події від 10.05.2019 року, об`єктом якого була залізнична станція в с. Пристанційне Малинського району, на якій виявлено труп [PERSON] , встановлено, що труп лежить обличчям донизу, ноги витягнуті вздовж тіла, злегка зігнуті у колінних суглобах. Права нога зламана у нижній частині, ліва рука відведена в сторону, права рука - зігнута у ліктьовому суглобі. На тулубі маються численні садна та подряпини. На голові - пошкодження шкіряних покривів (а.с.8-9 в матеріалах кримінального провадження). До протоколу огляду додаються схематичне зображення місця події (а.с.10 в матеріалах кримінального провадження), наявна ілюстративна таблиця до протоколу проведення слідчого експерименту (а.с.11-14 в матеріалах кримінального провадження). Протоколом допиту свідка [PERSON] (матері загиблого) від 10.05.2019 року встановлено, що остання пояснила, що близько 22 години 09.05.2019 року між її сином та його співмешканкою виникла сварка, після якої [PERSON] пішов з дому (а.с.15-16 в матеріалах кримінального провадження). Протоколом допиту свідка [PERSON] (співмешканки загиблого) від 10.05.2019 року встановлено, що остання пояснила, що 09.05.2019 року вона разом з [PERSON] вечеряла та вживала алкогольні напої. В подальшому між ними виникла сварка на побутовому рівні, в ході якої [PERSON] пішов з дому у невідомому напрямку (а.с.17-18 в матеріалах кримінального провадження). Протоколом допиту свідка [PERSON] (чергової на станції Пристанційне) від 10.05.2019 року встановлено, що 10.05.2019 року о 04 год. 35 хв., перебуваючи на своєму робочому місці, вона отримала повідомлення від машиніста поїзда №3072 [PERSON] щодо застосування ним екстреного гальмування потяга на 132 км у зв`язку з запобіганням наїзду на людину. Разом з цим, поїзд не зміг загальмувати та скоїв наїзд на невідому особу. У ході огляду даної особи було встановлено відсутність у неї ознак життя. Після отримання вказаного повідомлення, [PERSON] зателефонувала до служби «102» та проінформувала чергового поліції про випадок (а.с.19-20 в матеріалах кримінального провадження). Згідно довідки судово-медичного експерта Малинського бюро СМЕ В. Марущака, причиною смерті [PERSON] , 1982 року народження, є травми голови, тулубу та кінцівок (а.с.23 в матеріалах кримінального провадження). 24.06.2019 року слідчий СВ Малинського ВП Невмержицька Т.П. звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з клопотанням про проведення експертизи по кримінальному провадженню №12019060080000268 від 10.05.2019 року за ч.3 ст.276 КК України (а.с.24 в матеріалах кримінального провадження). Ухвалою Малинського районного суду від 25.06.2019 року клопотання слідчого СВ Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області Невмержицької Т.П. про проведення судово-медичної експертизи задоволено; доручено експерту Малинського міжрайонного бюро СМЕ провести судово-медичну експертизу по кримінальному провадженню №12019060080000268 від 10.05.2019 року за ч.3 ст.276 КК України. На вирішення експертизи поставити наступні запитання: які тілесні ушкодження внаслідок події отримав [PERSON] ; який їх механізм утворення, локалізація та давність; яка ступінь тяжкості тілесних ушкоджень та чи знаходяться вони в причинному зв`язку з настанням смерті; від чого та коли настала смерть пішохода; в якому положенні та якою частиною тіла був повернутий пішохід відносно травмую чого об`єкта під час наїзду; стояв чи рухався пішохід під час наїзду; чи перебував пішохід в стані алкогольного сп`яніння та якщо так, то який ступінь алкогольного сп`яніння; який одяг був одягнений пішохід; чи можливо було врятувати життя [PERSON] при наданні своєчасної кваліфікованої медичної допомоги; яка групова належність крові пішохода (а.с.25 в матеріалах кримінального провадження). Відповідно до довідки за підписом в.о. заступника начальника локомотивного депо Коростень С.М. Толчко та ст. т/розшифрувальника [PERSON] , з розшифрування швидкостемірної стрічки поїзда, який слідував 10.05.2019 року з локомотивом ВЛ80т №1482 секція 2, швидкостемір №046297, під керуванням машиніста локомотивного депо Коростень [PERSON] , на ділянці Коростень Подільський - Вишневе, зареєстровано наступне: із станції Коростень Подільський поїзд відправився о 04 год. 01 хв.; на 132 км пк1 (перегону Київ - Чоповичі) при швидкості 70 км/год., при «З» вогні локомотивного світлофору застосовано екстрене гальмування. Фактичний гальмівний шлях становить 650м (розрахунковий гальмівний шлях 670м). Зупинився потяг о 04 год. 35 хв. (неграфікова зупинка становить 33 хв.). Відправився потяг із 132 км пк1 (перегону Київ - Чоповичі) о 05 год. 08 хв. На станцію Вишневе прибув о 08 год. 33 хв. Зауважень по веденню поїзда та по управлінню гальмами немає. Прилади безпеки були увімкнені, працювали нормально (а.с.32 в матеріалах кримінального провадження). З Акту №5 службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на Південно-Західній залізниці від 14.05.2019 року, затвердженого першим заступником начальника Коростенської дирекції залізничних перевезень О.М. Мазуром та складеним начальником станції Чоповичі Селюком О.І., начальником сектору охорони праці дирекції Рафальським В.О. та черговим по станції Чоповичі [PERSON] , вбачається, що 10.05.2019 року о 04 год. 35 хв. при слідуванні вантажного поїзду №3072 по станції Чоповичі, 2 головна колія, 132 км пк 9, локомотивна бригада побачила людину, яка лежала на колії між рейками. На звукові сигнали великої гучності людина не реагувала. Машиніст при швидкості руху 70 км/год. застосував екстрене гальмування, але уникнути наїзду не вдалося. В момент даної події були включені сигнальні та освітлювальні вогні поїзда, машиніст поїзду подавав попереджувальні сигнали та застосував екстрене гальмування. Отже, комісія прийшла до висновку про порушення потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України та Правил поведінки громадян на залізничному транспорті. Вини інших осіб не встановлено (а.с.34-35 в матеріалах кримінального провадження). 27.06.2019 року слідчим СВ Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області Невмержицькою Т.П. за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження №12019060080000268 було винесено постанову про закриття кримінального провадження, оскільки вини працівників залізниці в порушенні правил безпеки руху та експлуатації залізничного транспорту, що спричинило загибель [PERSON] не встановлено, з метою уникнення наїзду на [PERSON] машиніст та помічник машиніста подавали сигнали великої гучності, застосували екстрене гальмування, тобто вчинили заходи, спрямовані на врятування [PERSON] , однак останній перебував на залізничній колії перед рухомим складом при обставинах, що виключають можливість уникнення наїзду, чим порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, а тому кримінальне провадження за ч. 3 ст.276 КК України необхідно закрити у зв`язку з відсутністю складу даного правопорушення (а.с.36 в матеріалах кримінального провадження). У ході судового розгляду справи 04.11.2021 року представником відповідача [PERSON] було подано клопотання до суду, в якому представник просила витребувати докази, а саме матеріали судово-медичної експертизи, проведеної Малинським міжрайонним бюро СМЕ за ухвалою слідчого судді від 25.06.2019 року по справі №283/1401/19, що міститься в матеріалах кримінального провадження №12019060080000268 за фактом смертельного травмування [PERSON] . Ухвалою суду від 08.11.2021 року клопотання представника відповідача було задоволено; витребувано у Малинському міжрайонному відділенні Обласного бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради (11601, Житомирська обл., м. Малин, вул.Суворова,83) матеріали судово-медичної експертизи, проведеної Малинським міжрайонним бюро СМЕ за ухвалою слідчого судді від 25.06.2019 року по справі №283/1401/19, що міститься в матеріалах кримінального провадження №12019060080000268 за фактом смертельного травмування [PERSON] , [INFO] , поїздом №3072 сполученням «Коростень - Київ» на станції «Чоповичі» в с. Пристанційне, яке мало місце 10.05.2019 року. 11.11.2021 року на виконання ухвали суду надійшов Висновок експерта №360 (експертизу почато 03.09.2019р., експертизу закінчено 09.09.2019р.), з якого вбачається, що причиною смерті [PERSON] являються тяжкі пошкодження голови з розрушенням головного мозку, що зумовило зупинку функцій центральної нервової системи, серцевої діяльності. Смерть [PERSON] настала одразу після отримання тілесних ушкоджень. При судово-медичному дослідженні трупа виявлено тілесні ушкодження у вигляді відкритих переломів обох кісток лівого передпліччя, правої гомілки, закритих переломів правого передпліччя, правого та лівого променево-зап`ястних суглобів, ран, синців голови, тулубу, шиї, кінцівок, ссадин голови, тулубу, кінцівок, переломів тіла грудини, ребер з пошкодженням пристінкової плеври справа і зліва, розриву вушка правого передсердя, множинних розривів обох легень, печінки, переломів кісток склепіння та основи черепу, пошкодження головного мозку, обох півкуль, які є смертельними, які утворилися від дії твердих тупих предметів, з великою силою прикладання, якими могли бути виступаючі масивні частини залізничного транспорту, що рухався, з послідуючим відкиданням тіла. Дані ушкодження виникли майже одномоментно або в швидкій послідовності одне за одним і мають ознаки тяжкого степеню важкості, що є небезпечним для життя і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю. При судовотоксимкологічному дослідженні крові етиловий спирт виявлено у концентрації 1,57%, сечі 2,90%, що стосовно до живої особи відповідало б середньому ступеню алкогольного сп`яніння. На думку експерта врятувати життя потерпілому навіть при наданні кваліфікованої медичної допомоги є неможливим (а.с.95-96). Згідно довідки №621/02-20 від 03.06.2021 року за підписом Чоповицького селищного голови Філоненка М.М., до складу сім`ї померлого [PERSON] на день його смерті входили: мати - [PERSON] , 1951 року народження (а.с.12). Мотиви та застосовані норми права. Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Під час розгляду справи судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України). Згідно ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - це один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц) та постанові Верховного Суду від 03 квітня 2018 року №61-10154 св18 (справа №355/812/17). За змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 5 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 2 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18) та інших. У ході судового розгляду справи судом встановлено, що потерпілий [PERSON] в момент пригоди перебував на 2 залізничній колії між рейками, тобто в момент загибелі знаходився прямо на залізничній колії. Також встановлено, що працівники залізниці вчинили усі можливі заходи, спрямовані на врятування [PERSON] при обставинах, що виключають можливість уникнення наїзду. Разом з цим, матеріали справи не містять доказів, які б вказували на наявність обставин непереборної сили або умислу потерпілого. Представником відповідача, в тому числі, як підстави наявності умислу потерпілого щодо спричинення собі фізичних ушкоджень, наведено алкогольне сп`яніння загиблого, перебування останнього у важкому фізичному та психологічному стані, зокрема, спричиненими сваркою зі співмешканкою та захворюванням, що свідчить про свідому рішучість [PERSON] , на думку представника відповідача, залишатися на залізничній колії. При цьому суд зазначає, що питання щодо наявності у діях особи умислу на спричинення собі фізичних ушкоджень слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин справи, в тому числі необхідно враховувати поведінку потерпілого, обставини, що передували настанню події. У даному випадку матеріали справи не містять жодних визначальних документів, які б підтверджували наявність свідомого умислу у [PERSON] залишатися на залізничній колії, адже неможливо встановити чи усвідомлював потерпілий загальну обстановку, чи передбачав наслідки та чи бажав їх настання. Разом з цим, діяльність, пов`язана з використанням потягів є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем потягу №3072 є АТ «Укрзалізниця», то відповідач зобов`язаний відшкодовувати завдану транспортними засобами, якими Товариство володіє, шкоду. Моральна шкода позивачеві завдана смертю її сина, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя їй душевні страждання; зазначені обставини істотно змінюють життя [PERSON] , тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому додаткові зусилля на організацію свого життя. Відновити становище, яке існувало до смерті сина у житті позивача неможливо. За наслідками смерті позивач позбавлена моральної підтримки з боку померлого у житті в майбутньому. Суд наголошує на тому, що за матеріалами справи не встановлено, за яких обставин потерпілий опинився на залізничній колії, як не встановлено і факту свідомого порушення потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. АТ «Українська залізниця» не наведено будь-яких даних, які б свідчили, що [PERSON] передбачав, бажав чи свідомо допускав настання пригоди зі смертельним наслідком, а тому посилання представника відповідача на відсутність підстав для відшкодування шкоди у зв`язку із умислом потерпілого є безпідставним. При цьому суд також враховує, що смерть [PERSON] спричинена також у зв`язку з його особистою необережністю та перебуванням на залізничній колії, а отже однією з причин загибелі є недотримання померлим правил поведінки на залізничному транспорті, що тягне за собою зменшення суми відшкодування. З огляду на вищевикладене та з урахуванням зазначених обставин стягненню підлягає сума у розмірі 75 000 грн., що на думку суду є належним відшкодуванням у цьому випадку. Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд зазначає наступне. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, а позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, то у такому разі з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. Щодо стягнення інших судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Матеріали справи не містять договорів про надання правової допомоги та розрахунків сум витрат на надання правової допомоги, позивачем не надано жодних квитанцій про сплату нею коштів за надані адвокатом послуги. Також всупереч вимогам ст. 137 ЦПК України не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат на правову допомогу.

Outcome: partial