Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

ТОВ «Всеукраїнське народне товариство «Форум» 15 січня 2015 року звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу та судових витрат. Позивач в своєму позові посилається на те, що відповідач взяв у позивача 28 січня 2010 року в борг грошову суму, про що було складено договір позики в вигляді простого письмового договору з додатками, були обумовлені умови користування грошима і умови їх повернення. Гроші відповідачем отримані і використані, але в оговорений термін гроші позивачу відповідач в повній сумі не повернув, на прохання позивача добровільно вирішити спір відповідач не відповів нічого. Позивачу завдана шкода. Звернення до правоохоронних органів ні до чого не призвели. Позивач прохав стягнути з відповідача вказаний борг з передбаченими договорами сторін і законом штрафними санкціями, судовими витратами, задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вказаним, на думку суду, не заперечував проти розгляду справи за його відсутності. В письмовому зверненні до суду позов визнав, але вказав, що вказану в позові суму заборгованості частково повернув позивачеві, про що надані документи, тому зараз заборгованості перед позивачем в заявленій сумі не має, а отже заперечував проти задоволення позову. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Зясувавши позицію сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що за договором № 01031 від 28 січня 2010 року, оформленого в вигляді простого письмового договору між позивачем ТОВ «Всеукраїнське народне товариство «Форум» і відповідачем [PERSON] укладено договір, предметом якого є надання Товариством послуг, спрямованих на придбання [PERSON] товару, зазначеного в Додатку № 1. Для виконання вказаного договору Асигнаційна комісія позивача надала позивачу право на отримання товару; для цього було придбано товар, укладено договір купівлі-продажу, перераховано кошти відповідачу в сумі 100000 грн., про що було складено письмові додатки до основного договору, акт приймання передачі товару та інш.; вказаними угодами передбачалися умови користування товаром і повернення коштів, штрафні санкції, відсотки і що строком повернення відповідачем грошей позивачу повинно бути за вимогою позивача, до повного виконання зобовязання. Про отримання вказаних коштів відповідачем від позивача було складено додатки і анкету. Вказані кошти відповідачем не були повернуті на час звернення позивача з позовом до суду. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок , а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобовязується повернути (погасити) борг, сплатити проценти згідно умов договору. В порушення зазначених норм закону та умов укладених договору і додатків до нього відповідач свої зобовязання за вказаними угодами належним чином не виконав, утворилася заборгованість. На неодноразову вимогу позивача на протязі 2013-2015 років повернути суму боргу відповідач відповів відмовою, сума боргу залишилася не повернутою, хоча вимога позивача була, але борг відповідач на вимогу позивача і в зазначений термін не повернув. Після звернення позивача до суду відповідач так і не повернув суму боргу. Тому позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовну заяву не підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За умовами домовленості між сторонами цього спору одна сторона (позивач) передав у власність другій стороні (позичальникові - відповідач) грошові кошти, визначені родовими ознаками, позичальник зобовязався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, гроші передані. Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В судовому засіданні зясовано, що кошти у позивача відповідач у вказаній сумі дійсно брав, було складено договір (оформлений у вигляді простого письмового договору) і додатки до нього про умови придбання товару (транспортного засобу), суму боргу та термін повернення грошей, відповідач умови договору не виконав і гроші на той час не повернув. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд приймає до уваги також і ті обставини, що свої зобовязання про позику позивач виконав повністю, відповідач в добровільному порядку грошей позивачу не повернув, коштами користувався до подачі позову в суд. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями відповідача, повязаними з використанням коштів позивача було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи (відповідача). Але в судовому засіданні було встановлено, що відповідач згідно квитанції від 07 вересня 2015 року перерахував позивачу половину заявленої позовом і наявної суми боргу 10689 грн. 51 коп., про що суду надано письмове підтвердження вказаного. Відповідно до вказаного відповідач погасив суму боргу по позову частково, подвійне стягнення тієї ж суми боргу законом не передбачене, тому суд вважає, що вимоги позивача частково задовлені. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає частковому задоволенню. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Не може суд прийняти до уваги наполягання представника позивача на позові, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджено. Позовні вимоги не доповнювалися і не уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Всеукраїнське народне товариство «Форум» заборгованість по договору від 28 січня 2010 року в сумі 10198 грн. 89 коп. та витрати на судовий збір в сумі 354 грн. 25 коп., а всього 10553 грн. 14 коп., в задоволенні решти позовних вимог ТОВ «Всеукраїнське народне товариство «Форум» до [PERSON] про стягнення суми боргу відмовити. Таким чином, викладені позивачем обставини частково знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, переконливих доказів на спростування позиції відповідача позивач суду не надав, позовна заява зараз ґрунтується на законі та підлягає частковому задоволенню (в межах не погашеної відповідачем суми боргу за договором від 28 січня 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: partial