Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 164 891,49 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на дату розрахунку складає 1 317 977,68 грн., а саме: 87700 доларів США - заборгованість по основній сумі кредиту, що за офіційним курсом НБУ, станом на дату розрахунку, складає 700 986,10 грн.; 42 646,52 доларів США - заборгованість за процентами, що за офіційним курсом НБУ, станом на дату розрахунку, складає 340 873,63 грн.; 34544,97 доларів США - нарахована пеня, що за офіційним курсом НБУ, станом на дату розрахунку, складає 276 117,95 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3441,00 грн., що є предметом позову. Представник позивача Нестерець О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що 05 грудня 2005 року між Закритим акціонерним товариством «ТАС-Інвестбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] укладено Кредитний договір №471-Ф, за умовами договору Банк зобов'язувався надати Позичальнику кредит в сумі 45000,00 доларів США. 28 листопада 2012 року ПАТ «Омега Банк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відповідно до Договору факторингу №15 свої права та вимоги до відповідача по кредитному договору. Однак відповідач належним чином не виконує договірні зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 11 листопада 2013 року виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму 164 891,49 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на дату розрахунку складає 1 317 977,68 грн., яка включає: 87700 доларів США - заборгованість по основній сумі кредиту, що за офіційним курсом НБУ, станом на дату розрахунку, складає 700 986,10 грн.; 42 646,52 доларів США - заборгованість за процентами, що за офіційним курсом НБУ, станом на дату розрахунку, складає 340 873,63 грн.; 34544,97 доларів США - нарахована пеня, що за офіційним курсом НБУ, станом на дату розрахунку, складає 276 117,95 грн., що підтверджується Витягом з Реєстру заборгованостей боржників №1-Б від 28 листопада 2012 року. 08 листопада 2013 року позивач направив на адресу відповідача досудову вимогу щодо виконання договірних зобов'язань, яка залишена без належного реагування з боку відповідача, тому позивач вимушений звертатись з цим позовом до суду, оскільки вирішити питання про погашення заборгованості за кредитним договором у досудовому порядку не виявилось за можливе. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити, пояснила, що дійсно 05 грудня 2005 року між Закритим акціонерним товариством «ТАС-Інвестбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та відповідачем було укладено Кредитний договір №471-Ф, відповідач не заперечувала той факт, що виконувала договірні зобов'язання не в поновному обсязі, що стало підставою для звернення ПАТ «Сведбанк» до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, однак про наявність Договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року на підставі якого ПАТ «Сведбанк» уступило право вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», відповідача повідомлено не було, будь-яких письмових повідомлень відповідач не отримувала, наголосила, що письмове повідомлення, на яке посилається позивач, не могло бути отримане відповідачем, оскільки направлялось за невірною адресою, а розмір заборгованості, який визначений позивачем, не підтверджується належними доказами, а долучений до позову Витяг з реєстру заборгованості боржників №1-Б від 28 листопада 2012 року не підписаний сторонами договору та не містить підпису сторін та не скріплений печаткою, інших доказів, які мали підтвердити розрахунок заборгованості по кредитному договору позивачем не надано під час розгляду справи по суті. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у письмових заперечень, які приєднано до матеріалів справи. (а.с.52-54) Заслухавши пояснення, представника позивача Нестерець О.В., відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що 05 грудня 2005 року між Закритим акціонерним товариством «ТАС-Інвестбанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №471-Ф, за умовами договору Банк відкриває позичальнику кредитну лінію, що відновлюється, відповідно до якої надає Позичальнику кредит у доларах США на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов'язується одержувати кошти кредиту, а також повернути кошти кредиту у строки, визначені у Графіку встановлення та зменшення заборгованості за кредитною лінією (Додаток 1 до Договору), сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов'язки, передбачені Договором. Як передбачено у п.1.2, 1.3, 1.4, 1.5 Кредитного договору, ліміт заборгованості за кредитною лінією - 45 000, 00 доларів США. Строк дії кредитної лінії: з 05 грудня 2005 року по 04 грудня 2008 року включно. Процентна ставка за користування кредитними коштами - 15% річних. Цільове призначення кредиту - погашення заборгованості, що раніше виникла у [PERSON] за кредитним договром№0030/05/00-Z від 08 липня 2005 року перед АКБ «Форум» та споживчі потреби. (а.с.4-7) 21 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «ТАС-Інвестбанк» та [PERSON] укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору №471-Ф від 05 грудня 2005 року, за умовами якого внесено зміни та доповнення до п.1.2 Кредитного договору, а саме: ліміт заборгованості за кредитною лінією: 68750,00 доларів США, що зменшується згідно з Додатком №1 до Кредитного договору. (а.с.8-9) 06 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ТАС-Інвестбанк» та [PERSON] укладено Додатковий договір №2 до Кредитного договору №471-Ф від 05 грудня 2005 року, за умовами якого внесено зміни до п.1.2, 1.3, 7.4 Кредитного договору, а саме: ліміт заборгованості за кредитною лінією - 97 913,00 доларів США, що зменшується згідно з Додатком №1 до Кредитного договору; строк дії кредитної лінії: з 05 грудня 2005 року по 04 грудня 2012 року включно. (а.с.10-11) 21 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест» та [PERSON] укладено Додатковий договір №3 до Кредитного договору №471-Ф від 05 грудня 2005 року, за умовами якого внесено зміни до п.1.2, 7.4 Кредитного договору, а саме: ліміт заборгованості за кредитною лінією - 97 913,00 доларів США, що зменшується згідно з Додатком №1 до Кредитного договору. (а.с.12-13) 20 січня 2009 року між Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест» та [PERSON] укладено Додатковий договір №4 до Кредитного договору №471-Ф від 05 грудня 2005 року, за умовами якого внесено зміни, а саме: Додаток №1 (Графік встановлення та зменшення ліміту заборгованості за кредитною лінією) до Кредитного договору викладена у новій редакції, що додається до цього додаткового договору, а також доповнено п.7.4 Кредитного договору та доповнено Розділ 9 Кредитного договору пунктами 9.13, 9.14, 9.15. (а.с.14-15) 28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу за №15, відповідно до предмету договору, Банк відповідно до умов даного Договору відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договорах, укладених з Боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості Боржників, право на вимогу якої належить Банку на підстав Документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Банку набуває права вимоги такої заборгованості від божників та передає Банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним Договором. Відповідно до положень статей 1077, 1078 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1081 Цивільного кодексу України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов'язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов'язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. Звертаючись з позовом до суду, Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» пред'явлено вимоги до [PERSON] про стягнення на свою користь заборгованість за кредитним договором №471-Ф від 05 грудня 2005 року на загальну суму 164 891,49 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на дату розрахунку, складає 1 317 977,68 грн., обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги в частині розміру заборгованості, позивача посилається на Витяг з Реєстру заборгованостей боржників №1-Б від 28 листопада 2012 року. Як вбачаться з матеріалів справи, 08 листопада 2013 року (вих. №869-юр) ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» направила на адресу [PERSON] досудову вимогу щодо виконання договірних зобов'язань, відповідно до змісту вимоги повідомлялось, що станом на 08 листопада 2013 року у [PERSON] виникла заборгованість по кредитному договору №471-Ф від 05 грудня 2005 року на загальну суму 164 891,49 доларів США, у зв'язку з чим пропонувалось виконати договірні зобов'язання шляхом сплати заборгованості на рахунок ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», оскільки на підставі договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року АТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право вимоги заборгованості за кредитним та іпотечним договорами. (а.с.27-28) Однак, виходячи зі змісту досудової вимоги від 08 листопада 2013 року (вх.№869-юр), ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» направило письмове повідомлення [PERSON] за адресою: [ADDRESS], однак направлена кореспонденція адресатом не отримана, оскільки за вказаною адресою відповідач не проживає, за відомостями Адресно-довідкового підрозділу ГУДМС м. Києва [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.35). Таким чином, в межах даного спору позивачем не надано належних доказів щодо повідомлення відповідача про відступлення права грошової вимоги факторові, тобто обізнаності першого про таке відступлення в порядку ч. 2 ст. 1082 Цивільного кодексу України, а відтак і можливості реалізації права боржника вимагати надання агентом доказів переходу до нього прав кредитора. Разом з тим, чинне законодавство надає не лише клієнту (відповідачу), але і фактору, право направити боржнику письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, однак, позивач цим правом не скористався, помилково покладаючись на добросовісність відповідача. Крім того, відповідно до ч.1 ст.1085 Цивільного кодексу України якщо фактор пред'явив боржнику вимогу здійснити платіж, боржник має право пред'явити до заліку свої грошові вимоги, що ґрунтуються на договорі боржника з клієнтом, які виникли у боржника до моменту, коли він одержав повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові. Відповідно до ч. 2 ст. 516 Цивільного кодексу України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 1 ст. 517 Цивільного кодексу України визначено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ч. 2 вказаної статті боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» посилається, як на доказ безспірності визначено розміру заборгованості по Кредитному договору №471-Ф від 05 грудня 2005 року в сумі 164 891,49 доларів США, на Витяг з Реєстру заборгованостей боржників №1-Б від 28 листопада 2012 року, однак долучений до позову Витяг з Реєстру заборгованості боржників за формою та змістом не відповідає положень п.1.1 Договору факторингу №15, яким передбачено укладення Реєстру заборгованості боржників за формою, встановленою в Додатку №1 та Додатку №8 до цього Договору, що зумовлює укладання такого виду документу після узгодження сторонами договору, обов'язковість наявності підписів уповноважений представників, які мають бути скріплені печаткою юридичної особи, однак всі необхідні реквізити притаманні діловому документу відсутні на копії Витягу, яка подана позивачем разом з позовом до суду. (а.с.25) В силу ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, всупереч вимог ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням положень п.1.1 Договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не надало докази, які мали підтвердити факт отримання позичальником, тобто відповідачем, грошових коштів за кредитним договором №471-Ф від 05 грудня 2005 року, виписку з особового рахунку позичальника, детальний розрахунок заборгованості позичальника, яка виникла за період неналежного виконання договірних зобов'язань по основній сумі кредиту, процентам та пені, що є предметом позову, в той же час відповідно до положень ч.2 ст.59 Цивільного процесуального кодексу України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed