Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

ТОВ «АВТО ПРОСТО» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості, зазначивши, що 16.08.2011 року між [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено Угоду № 369227 та підписані Додатки 1,2, які є невід`ємними частинами Угоди, з метою отримання автомобіля марки «ЗАЗ Форца» базової комплектності через систему надання послуг з придбання автомобілів АвтоТак. 17.07.2012 року [PERSON] отримав автомобіль марки «ЗАЗ Форца» у власність. Відповідно до ст.. 5 Угоди, п.п. 2.1, 2.3, 2.5, 2.6-2.8 ст. 2 Додатку № 2 до Угоди [PERSON] зобов`язався сплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих послуг шляхом сплати 120 щомісячних Повних внесків. 10.07.2012 року на забезпечення виконання зобов`язань до Угодою № 369227 між [PERSON] та позивачем було укладено договір поруки. Починаючи з жовтня 2016 року [PERSON] припинив сплачувати щомісячні внески, внаслідок чого у відповідачів утворилася заборгованість в сумі 187660,02 грн., яка складається з внесків в оплату послуг в розмірі 74027,38 грн. та по сплаті чистих внесків в сумі 113632,64 грн.. Відповідачем [PERSON] було подано заперечення на позов, в якому зазначено, що постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду України від 27.11.2019 року встановлено нікчемність укладеного між [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО» правочину - Угоди № 369227 від 16.08.2011 року, у зв`язку із чим позивач не має права пред`являти вимогу про стягнення заборгованості за нікчемним правочином. Тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Позивачем було надано відповідь на відзив та зазначено, що заперечення не є тією формою заяви по справі, яку позивач подає після отримання позовної заяви. Щодо викладених відповідачем [PERSON] обставин зазначив, що частина мотивувальної частини Постанови Верховного Суду України від 27.11.2019 року не узгоджується з іншими обставинами, встановленими у ній, а також з текстом Постанови Апеляційного суду, у зв`язку із чим вважають наявною помилку у мотивувальній частині. Крім того, судом не застосовано акт недійсності правочину, у зв`язку із чим вважають його дійсним. Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги та відповідь на відзив підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить наступних висновків. Судом встановлено, що 16.08.2011 року між [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено Угоду № 369227 та підписані Додатки 1,2, які є невід`ємними частинами Угоди, з метою отримання автомобіля марки «ЗАЗ Форца» базової комплектності через систему надання послуг з придбання автомобілів АвтоТак. 17.07.2012 року [PERSON] отримав автомобіль марки «ЗАЗ Форца» у власність. Відповідно до ст.. 5 Угоди, п.п. 2.1, 2.3, 2.5, 2.6-2.8 ст. 2 Додатку № 2 до Угоди [PERSON] зобов`язався сплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих послуг шляхом сплати 120 щомісячних Повних внесків. 10.07.2012 року на забезпечення виконання зобов`язань до Угодою № 369227 між [PERSON] та позивачем було укладено договір поруки. Починаючи з жовтня 2016 року [PERSON] припинив сплачувати щомісячні внески, внаслідок чого у відповідачів утворилася заборгованість, яка відповідно до розрахунку, наданого позивачем, становить в сумі 187660,02 грн., яка складається з внесків в оплату послуг в розмірі 74027,38 грн. та по сплаті чистих внесків в сумі 113632,64 грн.. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним, вкрай важливим є розмежування двох понять: «нікчемний правочин» та «оспорюваний правочин», бо кожен з видів недійсності правочинів передбачає різні шляхи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочини). Правочини поділяються за ступенем недійсності на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні, які можуть бути визнані судом недійсними за певних умов (оспорювані). Згідно з вимогами ст. 215 ЦК нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом, тобто коли є правова норма, яка безпосередньо визначає недійсність правочину без дотримання її вимог, а оспорюваним є той правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але який у разі, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути судом визнаний недійсним. Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 04.09.2019 року по справі № 664/2255/16-ц - Угода № 369227 від 16.08.2011 року, укладена між [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО», є нікчемною, а не оспорюванню, з огляду на порушення імперативних вимог щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення. Суд критично відноситься до пояснень представника позивача про те, що у вказаній постанові наявна помилка, оскільки постанова набрала законної сили, питання про виправлення описок та арифметичних помилок вирішується судом шляхом постановлення відповідної ухвали, яка у вказаній справі відсутня. Згідно зі статтями 216, 217 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (двостороння реституція). Якщо у зв`язку з вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною особою. Наслідки недійсності нікчемного правочину, передбачені законом, не можуть змінюватись за домовленістю сторін. Недійсність окремих частин правочину не призводить до недійсності решти його частини і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений без включення до нього недійсної частини. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 10 Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року, реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за Угодою № 369227 від 16.08.2011 року необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed