Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

ТзОВ «Порше Мобіліті» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості та збитків за кредитним договором № 50007898 від 12.03.2013 року у розмірі 561167,36 грн., що складається з основного боргу 471241,80 грн., збитки у розмірі 11808,94 грн., пеня у розмірі 428,81 грн., 3 % річних у розмірі 727,26 грн., штраф у розмірі 51145,85 грн., інфляційні втрати у розмірі 1549,41 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 12000,00 грн., заборгованість за додатковим кредитом у розмірі 21497,66 грн., пені за додатковим кредитом у розмірі 477,16 грн., 3 % річних за додатковим кредитом у розмірі 89,36 грн., інфляційні втрати за додатковим кредитом у розмірі 201,11 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 12.03.2013 року між ТзОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50007898 відповідно якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 238095,00 грн., що на дату укладання договору складало еквівалент 29250,00 доларів США, строком на 60 місяців. Кредит був наданий для купівлі автомобіля. Також [PERSON] виступив поручителем за кредитним договором. В подальшому 24.03.2014 року між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору № 50007898 від 12.03.2013 року, відповідно до якої було надано додатковий кредит у сумі 89799,84 грн., що на дату укладення договору складало еквівалент 8424,00 доларів США з цільовим призначенням як оплата страхових платежів за договором страхування. У звязку з порушенням відповідачем свого зобовязання за кредитом виникла заборгованість за несплаченими платежами у звязку з чим ТзОВ «Порше Мобіліті» звернулося до суду. Також судом прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та ТзОВ «Порше Мобіліті» про визнання частково недійсним кредитний договір, визнання недійсним додаткової угоди № 1 до кредитного договору, визнання припиненими зобовязання. Зустрічний позов обґрунтовується тим, що кредитний договір був укладений з порушенням законодавства, оскільки кредит наданий в іноземній валюті. Також умови кредитного договору є несправедливими й такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». У звязку з цим просив визнати недійсним кредитний договір № 50007898 від 12.03.2013 року в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту та суми додаткового кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом визнати недійсним графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору, визнати недійсними ст.ст. 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3, 2.4, 3, 5.5, 5.6, 9.5 кредитного договору, визнати недійсною ст. 1.7 кредитного договору., визнати недійсним договір про внесення змін (додаткова угода № 1 до кредитного договору), визнати недійсною ст. 1.4 договору про внесення змін (додаткова угода № 1 до кредитного договору), визнати припиненим зобовязання [PERSON] за кредитним договором у звязку з виконанням. Представник ТзОВ «Порше Мобіліті» у судовому засіданні первісний позов підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Проти задоволення зустрічного позову заперечив. Представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечив. Зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у зустрічному позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився за невідомих причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що 12.03.2013 року ТзОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] уклали кредитний договір № 50007898 відповідно якого товариство надало [PERSON] кредит у розмірі 238095,00 грн., що на дату укладання договору становило еквівалент 29250,00 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою 9,90 %., для купівлі автомобіля марки «VW», модель «Passat B7». В свою чергу відповідач зобовязався належним чином використовувати і повернути кредит у повному обсязі згідно з графіком погашення кредиту, який є невідємною частиною договору. Також, виконання умов кредитного договору забезпечено порукою [PERSON], відповідно до вимог п. 1.6 цього договору. ТзОВ «Порше Мобіліті» виконало свої зобовязання за договором, надавши кредит на придбання автомобіля, а [PERSON] став власником зазначеного автомобіля, який згідно з договором застави транспортного засобу № 50007898 від 20.03.2014 року передано в заставу з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором. Крім того, 24.03.2014 року відповідно до додаткової угоди № 1 до кредитного договору ТзОВ «Порше Мобіліті» надав [PERSON] додатковий кредит у розмірі 89799,84 грн, що на дату укладення договору складало еквівалент 8424,00 доларів США, призначенням як оплата страхових платежів за договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома субєктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України). Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Пунктом 1.3 загальних умов кредитування визначено, що сторони погодили, що кошти у повернення кредиту та додаткового кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплату таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти. Пунктом 1.3.1 загальних умов кредитування передбачено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент встановлення рахунка обмінного курсу банку. Позитивне або відємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни або обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником. Пунктом 1.3.2 Кредитного договору встановлено, що компанія має право вимагати, щоб платежі у погашення кредиту були розраховані за обмінним курсом за безготівковими операціями іншого банку, замість обмінного курсу банку, вказаного вище. Сторони погоджуються, що така вимога може бути поставлена на власний розсуд компанією і без обмежень щодо кількості таких вимог протягом дії Кредитного договору, і для цього не вимагатиметься згода позичальника. Компанія повинна повідомити позичальника про свій намір щодо такої зміни за 7 робочих днів до дати відповідного платежу, який має бути сплачений. Відповідно до п. 1.3.3 загальних умов кредитування у разі несплати позичальником платежів за новими обмінним курсом компанія матиме право застосувати положення статті 3. Як передбачено п. 1.7 загальних умов кредитування, що за домовленістю сторін будь-які кошти, отримані компанією від позичальника, будуть зараховуватися у виконання зобовязань позичальника у визначеному загальними умовами порядку. Пунктами 1.7.1-1.7.15 визначено порядок зарахування сплачених позичальником сум. Згідно з п. 2.3. загальних умов кредитування визначено, що графік погашення кредиту розраховуватиметься на основі змінної процентної ставки у розмірі трьохмісячної ставки EURIBOR, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс та в інших засобах масової інформації, або оприлюднюється через інші загальнодоступні регулярні джерела (у випадку виникнення розбіжності пріоритет надаватиметься інформації, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс. Тому, якщо трьохмісячна ставка EURIBOR збільшиться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою надання кредиту більше, ніж на 0,25 % пунктів, робиться аналогічне абсолютне коригування проценту на дату виставлення рахунка. У цьому випадку компанія готує новий графік погашення кредиту та направляє його позичальнику. Новий розмір платежів вступає в силу на 16-й календарний день з дня надіслання повідомлення та нового графіка погашення кредиту на адресу позичальника і не потребують підписання або іншого узгодження позичальником (п. 2.3.1. загальних умов кредитування). Пунктом 2.4 загальних умов кредитування визначено, нарахування процентів відбувається: щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360», відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту. Відповідно до п. 2.5. загальних умов кредитування визначено термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до графіка погашення кредиту. Також відповідно до п. 3.1.1 загальних умов кредитування позивач має право в будь-який час повернути достроково кредит у повному обсязі або у частині. Пункти 5.5, 5.6 загальних умов кредитування передбачають обовязок позичальника забезпечити страхування автомобіля протягом усього строку дії кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована компанією. Якщо позичальник не укладе договір страхування, то компанія на власний вибір укладе такий договір страхування від власного імені або від імені позичальника та здійснить сплату страхових платежів на користь страхової компанії. Позичальник компенсує компанії дані витрати. Відповідно до п. 9.5 загальних умов кредитування позичальник був належним чином ознайомлений з правилами та умовами надання фінансових послуг, інформацією, передбаченою Законом України «Про захист прав споживачів». Із врахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про необхідність першочергового вирішення зустрічного позову. Обґрунтовуючи зустрічний позов представник [PERSON] вказує на те, що кредитний договір був укладений з порушенням законодавства, оскільки кредит наданий в іноземній валюті. Також умови кредитного договору є несправедливими й такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Посилається на те, що кредитний договір № 50007898 було укладено 12.03.2013 року, а тому правочин укладено в період дії заборони надання споживчих кредитів в іноземній валюті, а відтак умови кредитного договору про визначення валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США суперечать ч. 1 ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (ст.ст. 215, 1048-1052, 1054, 1055), ст.ст.18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. За правилами ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України № 6-79цс14 від 02.07.2014 року, відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Отже визначення в договорі еквіваленту зобовязання в іноземній валюті відповідає вимогам ст. 533 ЦК України. При цьому, виходячи з загальних умов укладеного між сторонами спору кредитного договору, сторонами досягнуто домовленість про істотні умови договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про сплату всіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у Графіку погашення кредиту. Крім того, відповідно до п. 9.5 загальних умов кредитування, що є невідємною частиною кредитного договору, [PERSON] своїм підписом підтвердив, що ТзОВ «Порше Мобіліті» належним чином ознайомив його, зокрема, з інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією, а згідно п. 9.6 цих умов, [PERSON] підтвердив, що йому надано вичерпну інформації про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника. Безпідставними є доводи позивача за зустрічним позовом про те, що, в порушення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», йому як споживачу фінансових послуг, не було надано інформації щодо детального розпису сукупної вартості кредиту з огляду на наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Разом з тим сукупна вартість кредиту, в розумінні ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», це вартість послуг, повязаних з укладенням кредитного договору та обслуговуванням кредиту протягом усього часу існування відносин між кредитором та боржником, плата за користування кредитом. Графіком погашення кредиту, що є невідємною частиною кредитного договору передбачено вартість послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням кредитного договору та орієнтована сукупна вартість кредиту з урахуванням відсоткової вартості за кредитом При цьому суд приходить до висновку про те, що ТзОВ «Порше Мобіліті» дотримано принципу добросовісності, оскільки сторони в п. 1.3 загальних умов кредитування погодили, що кошти у повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти. Крім того, положення п. 1.3.2 загальних умов кредитування не позбавляють [PERSON] права на висловлення своєї незгоди щодо застосування нового обмінного курсу. Також не обґрунтованими є доводи [PERSON] щодо дискримінаційних умов договору відносно процентів та їх сплати у доларах США, оскільки спростовуються як умовами Кредитного договору та додатку до нього так і наступним. Пунктом 2.4 Загальних умов кредитування передбачено, нарахування процентів відбувається: щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360», відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту. Відповідно до п. 2.5. Загальних умов кредитування, термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіка погашення кредиту. Виходячи з наведених розрахунків, які зазначені у Графіку погашення кредиту, сума щомісячного платежу визначається у гривнях та є еквівалентно 620,04 доларів США та 796,99 доларів США і такий є незмінний протягом усього часу дії договору. Крім того, аналіз умов кредитного договору свідчить про те, що в момент укладення договору його сторони не лише не керувалися тим, що курс української гривні до долара США протягом строку дії договору залишатиметься стабільним, а навпаки допускали можливість його падіння, та, включаючи в договір умову, яка передбачає здійснення щомісячних платежів в сумі, визначеній залежно від курсу гривні до долара США на день платежу. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які складалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до умов кредитного договору, укладеного сторонами, процентна ставка становить 9,9% річних і є зміною. Відповідно до ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобовязаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобовязаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобовязаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Положеннями пункту 2.3. загальних умов кредитування сторони визначили правила застосування змінної процентної ставки, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки. Разом з тим в ході судового розгляду не було встановлено, що ТзОВ «Порше Мобіліті» було прийнято рішення про застосування змінної процентної ставки, а представник [PERSON] не заперечував, що при нарахуванні процентів за користування кредитом використовується стала процентна ставка 9,9 % річних. З огляду на зазначене суд з урахуванням встановлених обставин приходить висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки істотна зміна становища щодо виконання боргових зобовязань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та ріст суми боргу, яку необхідно сплачувати, не є підставою для скасування оспорюваних умов кредитного договору. За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірні пункти кредитного договору так і додаткової угоди не суперечать нормам Закону України «Про захист прав споживачів» та нормам матеріального права, які регулюють кредитні правовідносини, а тому підстав для визнання їх недійсними не має. Не підлягає задоволенню також і вимога визнати припиненим зобовязання [PERSON] за кредитним договором у звязку з виконанням у звязку з тим, що в силу ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, чого в свою чергу судом не встановлено. У звязку із зазначеним суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність зустрічного позову, а відтак в задоволенні такого слід відмовити. Вирішуючи спір в частині первісного позову, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Статтею 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі. Як передбачено ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Заперечуючи проти позову представник [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним своїх зобовязань за кредитним договором боржником та на спростування розміру заборгованості, що була заявлена позивачем до стягнення. Разом з тим вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитом суд виходить з наступного. Із врахуванням того, що в ході судового розгляду встановлено факт порушення [PERSON] зобовязань за кредитним договором, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості та процентів за кредитним договором № 50007898 від 12.03.2013 року та додаткової угоди № 1 від 24.03.2014 року, яка становить наступне: 415868,78 гривень - сума заборгованості по кредиту; 44394,09 гривень - сума заборгованості зі сплати щомісяних платежів по кредиту; 10978,93 гривень - сума заборгованості по процентах; 21497,66 гривень - сума заборгованості по кредиту (додаткова угода). Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Так ТзОВ «Порше Мобіліті» просить стягнути неустойку, яка складається з 2428,81 грн. пені, яка розрахована на підставі п. 8.1. договору кредиту. Крім того ТзОВ «Порше Мобіліті» також просить стягнути пеню в розмірі 477,16 грн. по додатковій угоді. Одночасно ТзОВ «Порше Мобіліті» просить стягнути штраф в розмірі 47619,00 грн., який розрахований на підставі п.п. 3.3. та 8.2. договору кредиту, а також штраф в розмірі 3526,85 грн., який розрахований на підставі п. 8.3. договору кредиту Відповідно п. 8.1. договору кредиту у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого платежу з повернення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10 % річних від суми заборгованості за кожний день прострочення. Згідно з п.п. 8.2, 8.3. додатку до кредитного договору сторони передбачили, що у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20 відсотків від суми кредиту. Крім того, за кожен випадок порушення позичальником умов пунктів 5.1., 5.2., 5.3, 5.4, 8.2 позичальник сплачує компанії штраф у еквіваленті 15 Євро чи 20 доларів США відповідно до еквіваленту суми кредиту у кредитному договорі на момент направлення першої вимоги компанією, та відповідно еквівалент 20 Євро чи 25 доларів США за направлення другої вимоги, та еквівалент 25 Євро чи 30 доларів США за направлення третьої вимоги, у разі її надіслання. З огляду на зазначене, аналізуючи наведені вище положення кредитного договору, суд не приймає заперечення представника [PERSON] з приводу подвійної відповідальності боржника у звязку з нарахованою неустойкою, оскільки нараховані як пеня, так і штраф в цьому випадку передбачені за різні порушення зобовязань боржником. Одночасно ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведене також підлягають стягненню 727,26 грн. як 3% річних, а також 89,36 грн. як 3% річних за додатковою угодою. В той же час нормами Закону «Про iндексацiю грошових доходiв населення» визначено, що iндекс iнфляцiї (iндекс споживчих цiн) - це показник, що характеризує динамiку загального рiвня цiн на товари та послуги, якi купує населення для невиробничого споживання, а цiни в Українi встановлюються в нацiональнiй валютi - гривнi. Офiцiйний iндекс iнфляцiї, що розраховується Державним комiтетом статистики України, визначає рiвень знецiнення нацiональної грошової одиницi України, тобто купiвельної спроможностi гривнi, а не iноземної валюти. Отже, iндексацiї внаслiдок знецiнення пiдлягає лише грошова одиниця України - гривня, а iноземна валюта, яка була предметом договору, iндексацiї не пiдлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого iндексу iнфляцiї поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривнi. З кредитного договору та умов кредитування вбачається, що сума кожного наступного платежу нараховувалася позивачем у доларах США та визначалася у гривневому еквівалентні, тому підстав для застосування індексу інфляції до вказаної заборгованості не має. Зазначене узгоджується й з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 27.01.2016 року у справі № 6-771цс15. Статтею 611 ЦК визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Поняття збитків визначено ст. 22 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку з порушенням. Відповідно до п. 8.5 договору, збитки, заподіяні у звязку з неналежним виконанням договору, повинні бути відшкодовані винною стороною понад штрафні санкції. З метою стягнення існуючої заборгованості, позивач був змушений звернутися до ТзОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» та ТзОВ «Кредитекспрес [PERSON]Ел.Сі» і поніс витрати у розмірі 11808,94 грн. з ПДВ. Захист порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод та інтересів здійснюється судом. За правилами цивільного судочинства витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, відносяться до судових витрат та питання їх відшкодування вирішується судом під час розгляду справи по суті. Відтак, витрати ТзОВ «Порше Мобіліті» на юридичну допомогу не є збитками, оскільки такі витрати не мають обовязкового характеру та не знаходяться у безпосередньому причинному звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором, а тому не підлягають відшкодуванню на підставі ст. 22 ЦК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Частиною 1 ст. 84 ЦПК України визначено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до розяснень, викладених в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, 15.10.2010 року між ТзОВ «Порше Мобіліті» та ТзОВ «Юридична фірма Вернер» було укладено договір про надання юридичних послуг. Відповідно до додаткової угоди до договору від 10.08.2015 року ТзОВ «Юридична фірма Вернер» зобовязалася надати ТзОВ «Порше Мобіліті» правову допомогу по справі за позовом про стягнення заборгованості та збитків з [PERSON] Разом з тим матеріали справи не містять даних, що ТзОВ «Юридична фірма Вернер» є юридичною особою, яка займається діяльністю з надання правової допомоги, а представники ТзОВ «Порше Мобіліті», які підписали позовну заяву та приймали участь у судовому засіданні, є адвокатами або іншими фахівцями у галузі права. Як вбачається з матеріалів справи, які приймали участь у судовому засіданні, виступали як представники ТзОВ «Порше Мобіліті» на підставі виданої ним же довіреності, а не на підставі довіреності ТзОВ «Юридична фірма Вернер». До того ж до матеріалів справи не було долучено документів на підтвердження того, що вони є працівниками ТзОВ «Юридична фірма Вернер». Крім того, ТзОВ «Порше Мобіліті» не було надало суду розрахунку витрат на правову допомогу (розрахунок погодинної участі особи, яка надавала правову допомогу, у судових засіданнях, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням тощо). За таких обставин, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідачів за первісним позовом витрат на правовому допомогу. Таким чином з урахування вищезазначеного з відповідачів слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 50007898 від 12.03.2013 року в розмірі 547607,90 гривень, що складається з наступного: 415868,78 гривень - сума заборгованості по кредиту; 44394,09 гривень - сума заборгованості зі сплати щомісяних платежів по кредиту; 10978,93 гривень - сума заборгованості по процентах; 2428,81 гривень пеня; 51145,85 гривень штраф; 727,26 гривень 3% річних; 21497,66 гривень - сума заборгованості по кредиту (додаткова угода); 477,16 гривень пеня (додаткова угода); 89,36 гривень 3% річних (додаткова угода).

Outcome: partial