Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 07 вересня 2012 року. Відповідно до умов Угоди позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 14728 гривень 29 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30 вересня 2014 року. Відповідач своє зобов'язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат належним чином не виконала. Станом на 14 жовтня 2014 року у [PERSON] утворилася перед Банком заборгованість за кредитом на загальну суму 18 513 гривень 20 копійок, в тому числі: 4829 гривень 54 копійки - заборгованість за кредитом, 630 гривень 17 копійок - заборгованість по процентах за користування кредитом, 193 гривні 18 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом, 12 860 гривень 31 копійка - залишок за несплаченим штрафом, передбаченим п. 2.2. Генеральної угоди. Представник позивача (а.с. 99) у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив провести розгляд справи у його відсутності, а до судових витрат просив віднести витрати на друкування оголошення про виклик відповідача до суду (а.с. 98). Відповідач [PERSON] у судове засідання на 27 лютого 2015 року, будучи належним чином повідомленою (а.с. 80) не з'явилася. В судовому засіданні 11 березня 2015 року відповідач [PERSON] позов визнала частково і в підготовчій частині засідання заявила клопотання про витребування від позивача виписки про рух коштів по її кредитному рахунку. Клопотання було задоволено, а розгляд справи відкладено до 06 квітня 2015 року. В судові засідання 06 квітня 2015 року (а.с. 85) та 22 квітня 2015 року [PERSON] не з'явилася, про причину своєї неявки суд не повідомила та не просила розглянути справу у її відсутності. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування) місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. У судове засідання на 29 квітня 2015 року [PERSON] викликалася через оголошення в газетті «Вінниччина» № 32 (22974) від 24 квітня 2015 року (а.с. 94-95). Судом на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості із [PERSON] підлягають до повного задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 1054 за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено право кожної особи у порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання надання продукту кредитних карт від 07 вересня 2012 року (а.с. 12-13), яка була укладена на основі особистого бажання [PERSON] з метою створення вигідних умов для виконання нею зобов'язань за кредитним договором № SAMDNS0000014876883 від 08 липня 2007 року (а.с. 10-11). Предметом договору є кредит в сумі 14728 гривень 33 копійки, які відповідач отримала шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік (1,5% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] зобов'язувалась погашати заборгованість з 01 по 25 число кожного місяця у сумі 737 гривень 01 копійка та здійснити останнє погашення кредиту не пізніше 30 вересня 2014 року. Невід'ємною частиною Договору є Умови і правила надання банківських послуг (а.с. 14-60). Позичальник зобов'язувалася погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п. 2.1 Генеральної угоди та п. 2.1.1.5.5 Умов та провил надання банківських послуг (а.с. 51)). Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Пунктом 2.5 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, передбачено, що позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, процентів та винагороди відповідно до Генеральної угоди та Умов і правил (п. 2.1.1.5.6 Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 51)). Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З наданими Банком умовами кредитування відповідач погодилася про що ствердила своїм підписом у заяві та генеральній угоді (а.с. 10-11, 12-13). Розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 8-9) доведено, що відповідач - позичальник [PERSON] своєчасно не надавала Банку грошові кошти для погашення заборгованості та тривалий час, не виконувала свої зобов'язання по кредитному договору. Із розрахунку заборгованості вбачається, що останнє погашення кредиту позичальник здійснювала у березні 2014 року (зворот а.с. 9). Такий факт також ствердила відповідач у підготовчій частині судового засідання 11 березня 2014 року (зворот а.с. 83). Отже, вимога позивача про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 4 829 гривень 54 копійки (тіло кредиту) підлягає до повного задоволення. Статтею 536 та частиною 1 статті 1054, статтею 1056-1 ЦК України, а також умовами Договору передбачено, що за користування чужими грошовими коштами позичальник має сплачувати відсотки. За користування кредитом Банк нараховує позичальнику відсотки у розмірах передбачених «Тарифами Банку» із розрахунку 360 календарних днів у році, що передбачено п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою (а.с. 57). Пунктом 2.1 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт від 07 вересня 2012 року (а.с. 12) встановлений розмір відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Розрахунком заборгованості (а.с. 8-9) доведено, що [PERSON] з моменту отримання кредиту і до моменту закінчення дії договору (30 вересня 2014 року) допустила заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 630 гривень 17 копійок. У п. 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг передбачено зобов'язання Позичальника погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Станом на 14 жовтня 2014 року у [PERSON] утворилася заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 193 гривні 18 копійок (а.с. 8-9). Пунктом 2.2. Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, передбачено, що відповідно до ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у Генеральній угоді, Умовах і правилах, більше ніж на 31 день, по зобов'язаннях строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, рахується простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у сумі 12860 гривень 32 копійки (розмір штрафних санкцій, списаних [PERSON]. за договором № SAMDNS0000014876883 від 08 липня 2007 року (п. 1.1.1 Генеральної угоди)). Представник позивача просить стягнути з [PERSON] залишок за несплаченим штрафом, передбаченим п. 2.2. Генеральної угоди в розмірі 12 860 гривень 31 копійку. [PERSON] добровільно погодились на укладення Генеральної угоди з метою списання штрафних санкцій за попереднім договором кредиту № SAMDNS0000014876883 від 08 липня 2007 року, сплачували по ньому періодичні платежі, а отже, не вважала їх несправедливими. За таких обставин, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороди банку, а тому грошова вимога позивача до [PERSON] є обґрунтованою та такою що відповідає вимогам закону. Як слідує із розрахунку заборгованості за кредитним договором, [PERSON] ухиляється від виконання своїх зобов'язань за договором, не погашає заборгованість, яка виникла, чим порушує зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за його порушення. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат відносяться, зокрема, судовий збір та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (ст. 79 ЦПК України) При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 243 гривні 60 копійок судового збору (а.с. 1), а 23 квітня 2015 року позивачем було сплачено 360 гривень за публікацію у газеті «Вінниччина» оголошення про виклик [PERSON] до суду (а.с. 100, 94-95). Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 603 гривні 60 копійок (243, 60 грн. + 360 грн. = 603,60 грн.).

Outcome: approved