Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Арцизька управляюча компанія» (далі ТОВ «Арцизька управляюча компанія») звернулося до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг, посилаючись на те, що 09 серпня 2016 року між позивачем та співвласниками житлового будинку № 1, розташованого по вул.Добровольського м.Арциз Одеської області в особі уповноваженої [PERSON] було укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, згідно якого управитель зобовязався надавати замовникові співвласникам будинку послуги з управляння будинком та обєктами благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях, а замовник надав право управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, а також відшкодувати здійснені ним необхідні витрати, повязані з управління обєктом. [PERSON] є власником квартири № 33, розташованого в буд. № 1, по вул.Добровольського, м.Арциз Одеської області. За вказаним договором позивач свої зобовязання виконує належним чином, однак відповідач ухиляється від добровільного виконання зобовязань, внаслідок чого станом на 01.01.2018р. перед позивачем виникла заборгованість, яка складає загальну суму 1043,50 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки останній ухиляється від добровільного погашення заборгованості. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином.Так, судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку, однак, згідно з конвертами з судовими повістками, що повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «адресат не проживає», «за закінченням терміну зберігання», а саме відповідач не зявився до поштового відділення для отримання конверта з поміткою «судова повістка», що свідчить про неможливість вручення відповідачу судової повістки та відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової\~\~системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву позивача обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов'язального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «Арцизька управляюча компанія» (а.с. 4-8, 9) та співвласниками житлового будинку № 1, розташованого по вул.Добровольського м.Арциз Одеської областів особі уповноваженої особи [PERSON] (а.с. 10-20) 09 серпня 2016 року був укладений договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, відповідно до якого позивач зобовязався надавати послуги з утримання, реконструкції, проведення поточного ремонту спільного майна, вивозу побутових відходів, прибирання прибудинкової території, освітлення підїздів зазначеного будинку (а.с. 21- 26). Як вбачається з ухвали Арцизького районного суду Одеської області від 18 грудня 2017 року на підставі заяви позивача видано судовий наказ про стягнення з [PERSON], відповідача по справі, на користь ТОВ «Арцизька управляюча компанія» заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за управління будинком в сумі 496, 45 грн., 3 % річних за несвоєчасну оплату за електроенергію в сумі 4,57 грн., індексу інфляції в сумі 19,85 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 800,00 грн., однак зазначеною ухвалою суду судовий наказ скасовано (а.с. 55). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених законом. Згідно з ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» мінімальні норми житлово-комунальних послуг встановлюються з метою забезпечення санітарно-гігієнічних вимог проживання людей та їх перебування в приміщеннях, забезпечення технічних вимог до експлуатації будинку (споруди), підтримання несучої спроможності конструкцій та експлуатаційних характеристик внутрішньобудинкових мереж і систем. В силу п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно; розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку; розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету [PERSON] України від 08 жовтня 1992 року № 572, з урахуванням внесених змін (далі - Правила користування приміщеннями житлових будинків № 572), власник та наймач (орендар) квартири зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» ОСББ має право забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов'язків, вимагати своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених законом та статутом об'єднання платежів, зборів і внесків від власників приміщень, а також відрахувань резервного і ремонтного фондів, звертатись до суду з позовом про звернення стягнення на майно власників приміщень, які відмовляються відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим законом та статутом об'єднання платежі, збори і внески, а також відрахування до резервного та ремонтного фондів. Таким чином, відповідач зобов'язаний сплачувати нараховані платежі за спожиті житлово-комунальні послуги. За змістом ст. 322 ЦК України тягар утримання майна покладається на його власника. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли зобов'язальні правовідносини, оскільки позивач забезпечує надання житлово-комунальних послуг, а відповідач ними користується. За змістом ст. 1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» (з наступними змінами та доповненнями), об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об'єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Згідно ст. 4 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» (з наступними змінами та доповненнями), об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об'єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Отже, згідно із зазначеними нормами закону відповідач зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Сам по собі факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг у повному обсязі, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують такі права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачами. Зазначену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2951 цс 15 та від 30 жовтня 2013 року № 6-59 цс 13. Судом встановлено, що позивачем були надані послуги згідно договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 09 серпня 2016 року, однак, відповідач всупереч вимог чинного законодавства належним чином свої зобовязання по оплаті житлово-комунальних послуг не виконав у встановлені строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачем. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, правильність якого перевірена судом, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 09.08.2016р. становить суму 1043,50 грн., у тому числі: заборгованість за надані житлово-комунальні послуги 952,45 грн., 3 % річних за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг 73,76 грн., індекс інфляції 17,29 грн. (а.с. 31-37, 38-54). Доказів, в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності складеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачем до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за укладеним між сторонами по справі договором суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову ТОВ «Арцизька управляюча компанія» про стягнення з [PERSON] заборгованості за надання житлово-комунальних послуг у сумі 1043,50 грн. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. На підставі ст. ст. 525, ЦК України,

Outcome: approved