Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агріматко-Вест» (надалі - ТОВ «Агріматко-Вест») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування завданої матеріальної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час перебування відповідача на посаді директора ТОВ «Агріматко-Вест» та в період з 01 жовтня 2014 року по 30 листопада 2014 року останній отримав під звіт товарно-матеріальні цінності (дизельне паливо), у кількості 602 літри на суму 6694,11 грн., що підтверджується: подорожнім листом №42 (кількість дизельного палива - 302 л.); подорожнім листом №42 (кількість дизельного палива - 302 л.) з програми «1С: Бухгалтерія»; подорожнім листом №42 (кількість дизельного палива - 300 л.) з програми «1С: Бухгалтерія». Дизельне паливо у кількості 602 л. на суму 6694,11 грн. було списано згідно акту про списання товарів № 1031002 від 31 жовтня 2014 року (списано на суму - 2625,54 грн.), акту про списання товарів № 1126002 від 30 листопада 2014 року (списано на суму - 4068,57 грн.), картки бухгалтерського рахунку 92 за вересень 2014 року - листопад 2014 року. Водночас, направлення у відрядження працівників підприємства оформляється наказом керівника. Крім обов'язкових реквізитів (дата і місце складання, підписи тощо), в наказі зазначається мета поїздки, маршрут та термін відрядження. У подорожньому листі № 42 (кількість витраченого дизельного палива - 302 л.) в особливих відмітках зазначено, що відповідач перебував у м. Чернівцях та Хмельницькому. Подорожній лист № 42 (кількість витраченого дизельного палива - 300 л.) взагалі існує тільки в електронному вигляді з програми «1С: Бухгалтерія». Отже, станом на день подачі позову на підприємстві відсутні будь-які документи, які б підтверджували законність використання дизельного палива відповідачем, оскільки, відсутні будь-які накази чи розпорядження стосовно відряджень, що зазначені в подорожніх листах, а також відповідні записи в книзі наказів. [PERSON] в період з 20 по 30 листопада 2014 року знаходився у відпустці, про що свідчать заява про надання відпустки від 18 листопада 2014 року та наказ №48 від 19 листопада 2014 року, а отже не мав жодних законних підстав для використання дизельного палива в вищезазначений період. Згідно з інформацією, що зазначена в табелі використання робочого часу від 31 жовтня 2014 року та 26 листопада 2014 року відповідач працював всього по 2 години в день, а тому витрати у такій кількості дизельного палива є не реальними. Отже, як вбачається з вищеозначеного, директором ТОВ «Агріматко-Вест» [PERSON] було завдано підприємству пряму та дійсну шкоду у розмірі 6694,11 грн. у вигляді незаконної розтрати дизельного пального, викликаної внаслідок порушення працівником трудових обов'язків. Як вбачається з вищевказаного, правопорушення щодо незаконної розтрати дизельного допущені в результаті неправомірних та винних дій керівника, тобто безпосередньо відповідачем. За вказаних обставин, ТОВ «Агріматко-Вест» просить стягнути з [PERSON] завдану позивачу матеріальну шкоду в розмірі 6694,11 грн. та 1218,00 грн. судового збору. Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з мотивів, наведених у письмових запереченнях проти позову. Також ним подано заяву про застосування строків позовної давності з посиланням на те, що сума шкоди про яку заявляє позивач, виникла у жовтні-листопаді 2014 року, коли відбулось списання коштів, а позовні заява отримана Тернопільським міськрайонним судом у 2016 року, тобто з порушенням строків, встановлених ст.233 КЗпП України. Заслухавши пояснення та доводи учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне. Згідно статуту ТОВ «Агріматко-Вест» (нова редакція), затвердженого загальними зборами учасників (протокол №3 від 30 жовтня 2014 року), зареєстрованого 06 листопада 2014 року, номер запису 16511050013000636, предметом діяльності товариства є всі види господарської діяльності, не заборонені законодавством України, включаючи: вирощування зернових, технічних та інших культур (п.2.2.1.); поліграфічна діяльність (п.2.2.2.); оптова і роздрібна торгівля продовольчими і непродовольчими товарами (п.2.2.3.); посередницькі послуги (п.2.2.4.); надання транспортних послуг (п.2.2.5); здавання під найм (2.2.6.); консультаційні послуги (п.2.2.7.); ремонтні, ремонтно-будівельні роботи (п.2.2.8.); фінансові послуги (п.2.2.8.); туристичні та розважальні послуги (п.2.2.9.). Директор товариства є виконавчим та розпорядчим органом товариства. Він керує поточною роботою товариства та несе персональну відповідальність за виконання покладених на товариство завдань, виходячи з нижчеподаного обсягу повноважень, в тому числі, вирішує питання поточної роботи філії та представництва, видає накази та розпорядження з питань, які входять в його компетенцію, розпоряджається майном та коштами товариства (пункти 6.10.5., 6.10.6., 6.10.7. Статуту). Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, який сформовано 27 жовтня 2015 року, ТОВ «Агріматко-Вест» зареєстровано 17 жовтня 2006 року, керівником юридичної особи є [PERSON], підписантом - [PERSON] Відомості про відокремлені підрозділи юридичної особи відсутні. Протоколом №1 Загальних зборів Учасників ТОВ «Агріматко-Вест» від 02 січня 2014 року надано директору товариства [PERSON] повноваження на укладення та підписання без письмового погодження з головою товариства господарських договорів без обмеження розміру сум таких угод до 31 грудня 2014 року, а також передоручати повноваження з підписання таких угод іншим особам, та підтверджено повноваження директора товариства [PERSON], що містяться в статуті товариства, щодо укладення та підписання договорів застави з третіми особами, відносно яких товариство виступатиме виключно заставодержателем. 01 грудня 2014 року протоколом №4 Загальних зборів учасників ТОВ «Агріматко-Вест» вирішено задовольнити заяву [PERSON] та звільнити його з посади директора товариства за згодою сторін, згідно п.1 ст.36 КзПП України з 01 грудня 2014 року. Заяву [PERSON] задоволено та призначено його на посаду директора товариства з 02 грудня 2014 року з правом підпису бухгалтерських, фінансових та банківських документів. Згідно табелів обліку використання робочого часу [PERSON] відпрацював з 01 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року 23 дні, з 01 листопада 2014 року по30 листопада 2014 року - 13 днів, з 20 по 30 листопада 2014 року відповідач перебував у відпустці, згідно поданої ним заяви від 18 листопада 2014 року та наказу №48 про відпустку від 19 листопада 2014 року. Перебуваючи на посаді директора, [PERSON] мав в користуванні службовий автомобіль «Хюндай Санта Фе», номерний знак [NUMBER], що підтверджується подорожніми листами службового легкового автомобіля №39 за 01-30 вересня 2014 року (загальний пробіг 4000 км., витрати пального - 400 л.) та №42 за 01-31 жовтня 2014 року (загальний пробіг 3020 км., витрати пального - 302 л.). З 01 по 30 листопада 2014 року відповідач використовував вищевказаний транспортний засіб у службових цілях, що відображено у витягу з програми «1С: Бухгалтерія», де проведено подорожній лист [PERSON] за листопад 2014 року та зазначено про видачу пального в кількості 300 л. та загальний пробіг, який при підрахунку становить 3000 км. Відповідно до актів про списання товарів 31031002 від 31 жовтня 2014 року, №1126002 від 30 листопада 2014 року ТОВ «Агріматко-Вест» проведено списання дизельного пального на загальну суму 6694,11 грн., що також відображено в картці рахунку 92 за вересень-листопад 2014 року. Проведене списання вчинено на виконання наказу ТОВ «Агріматко-Вест» №1/БО від 02 січня 2014 року «Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику в 2014 році», яким передбачено безперервність відображення операцій та достовірну оцінку активів, зобов'язань, капіталу в бухгалтерському обліку, застосовуючи комп'ютерну систему «1с підприємство 8.2», а також визначено розміри в яких проводиться списання паливно-мастильних матеріалів на автомобілі, які знаходяться на балансі підприємства. В силу ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Аналіз положень ст.1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. У виниклому між сторонами спорі обов'язок доказування обставин заподіяння шкоди покладається на роботодавця, який має довести, що діяння працівника були протиправними та винними і що внаслідок цих діянь для підприємства настала пряма дійсна шкода. Як вбачається з матеріалів справи, перебуваючи на посаді директора ТОВ «Агріматко-Вест», відповідач керував поточною роботою юридичної особи, а його трудові відносини з товариством регулювалися контрактом (п.6.11. Статуту). В розпорядженні [PERSON] перебував службовий автомобіль «Хюндай Санта Фе», номерний знак [NUMBER], який використовувався ним у не нормованому режимі, що вбачається із досліджених судом подорожніх листів. Поїздки автомобілем у службових цілях передбачали витрати дизельного пального, згідно нормативів, передбачених наказом ТОВ «Агріматко-Вест» №1/БО від 02 січня 2014 року, яке по факту використання списувалося. В судовому засіданні не встановлено обставин, що відповідач протиправно, всупереч інтересам товариства, у власних цілях чи в інтересах третіх осіб, використовував службовий автомобіль, тобто незаконно витрачав дизельне паливо ТОВ «Агріматко-Вест», на що своїх доводах посилається представник позивача. Висновок останнього про те, що витрати дизельного пального у такій кількості є «не реальними» не заслуговують на увагу, оскільки в силу ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вказаних вище обставин, суд вважає, що позивачем не доведено, що внаслідок протиправних дій [PERSON] позивачу спричинено пряму дійсну шкоду на суму 6694,11 грн., а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог ТОВ «Агріматко-Вест» про відшкодування завданої матеріальної шкоди. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд роз'яснює наступне. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (ч.3 ст.233 КЗпП України). Як роз'яснено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст.233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. З огляду на викладене слід дійти висновку, що за змістом ч.3 ст.233 КЗпП України, у випадку, якщо інвентаризація матеріальних цінностей товариства не проводилася, слід виходити з того, що днем виявлення можливої шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність такої шкоди. Таким чином, ТОВ «Агріматко-Вест» не пропущено строк звернення до суду за захистом свого порушеного права, однак суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є недоведеними, про що зазначено в мотивувальній частині рішення.

Outcome: dismissed