Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

ТзОВ «Закарпатгаз Збут» в особі представника за довіреністю [PERSON] 29.12.2016 року звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожитий природній газ в сумі 8070,24 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON], споживач природного газу за місцем свого проживання, використовувала для побутових потреб газ, який постачався ТОВ «Закарпатгаз Збут». Відповідно до п.3 Розділу І Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2496 та п.1.3 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, що укладається шляхом заявочного приєднання побутового споживання до умов договору постачання і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Даними правилами чітко передбачено права та обовязки сторін. Відповідно до вимог зазначених правил, встановлювався обовязок ТОВ «Закарпатгаз Збут» надавати споживачу послуги з газопостачання до його будинку, та обовязок споживача по своєчасній оплаті вартості спожитого природного газу. ТОВ «Закарпатгаз Збут» виконало свої зобовязання та надало споживачу послуги, однак споживач [PERSON] не виконала взятих на себе зобовязань та не оплачувала повністю вартість спожитого газу, тому станом на 23.12.2016 року в неї виникла заборгованість у сумі 7418,24 грн.. У відповідності до п.14 Розділу 3 Правил №2496 розрахунковим періодам для визначення розміру оплати газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. При розрахунку за платіжними документами (рахунками постачальника) оплата за послуги з газопостачання має бути здійснена споживачем у терміни, визначені в рахунку, який не може перевищувати пяти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунку. На підставі ст.ст. 67, 68 ЖК України та п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. За прострочення виконання грошового зобовязання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року розмір основної заборгованості становить 7418,24 грн., інфляційні втрати складає 515,58 грн. та 3% відсотки річних від суми основного боргу становлять 136,42 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, але 20.02.2017 року через канцелярію суду подав заяву про зменшення позовних вимог та клопотання про розгляд справи в його відсутності, зменшений позов підтримав, просив зменшений позов задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечує. В заяві про зменшення позовних вимог представник позивача, посилається на те, що відповідно фінансового стану (історії розрахунків) споживача [PERSON], с. Зняцево, вул. Чапаєва, 95, Мукачівського району, особовий рахунок №0500100131, станом на 17.02.2017 року заборгованість споживача [PERSON] за спожитий природній газ перед ТОВ «Закарпатгаз Збут» погашена в повному обсязі, не сплаченими залишаються лише 515,58 грн. інфляційних витрат, 136,42 грн. 3 % річних та судовий збір в розмірі 1378,00 грн., які просить стягнети. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином на адресу її місця реєстрації, про причини неявки не повідомила суд, (в матеріалах справи наявні повідомленням про вручення). Заперечення на позов та заяву про розгляд справи у її відсутності не подала. Зі згоди позивача, суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно вимог ст. 169 ч.4 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних та доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобовязується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобовязується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Права та обовязки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу. Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Як передбачено ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як встановлено судом, що відповідач отримував вказані послуги, що відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України свідчить про фактичне виникнення цивільних прав та обовязків між сторонами. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обовязків зокрема є договори та інші правочини. Таким чином, згідно з зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічну правову позицію зробив Верховний Суд України у постанові від 20.04.2016 року, справа № 6-2951цс15. Згідно п. 1.1. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам - ТОВ «Закарпатгаз Збут» виконало в повному обсязі взяті на себе зобовязання, зокрема, провели пуск газу в газове обладнання в будинок № 95 на вул. Чапаєва в с. Зняцево, Мукачівського району, завело на відповідача особовий рахунок № [NUMBER], здійснювало безперервне постачання природного газу. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобовязаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обовязків споживач несе відповідальність згідно із законом. Відповідно до п. 11 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2496, розрахунки споживача за поставлений природний газ здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору постачання природного газу. Згідно з п. 22 Правил [PERSON] також зобовязувалася своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений природний газ на умовах, визначених договорами. 20 лютого 2017 року від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, а саме: із фінансового стану (історії розрахунків) споживача [PERSON], с. Зняцево, вул. Чапаєва, 95, Мукачівського району, особовий рахунок №0500100131 станом на 17.02.2017 року заборгованість споживача [PERSON] за спожитий природній газ перед ТОВ «Закарпатгаз Збут» погашена, не сплаченими залишаються лише 515,58 грн. інфляційних витрат, 136,42 грн. 3 % річних та судовий збір в розмірі 1378,00 грн. Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України, крім прав та обовязків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. Згідно з розрахунку, наданого суду позивачем 20.02.2017 року, заборгованість [PERSON] за спожитий природний газ за станом на 17.02.2017 року в розмірі 7418,24 гривень погано відповідачем, але залишилась не погашена заборгованість: 515,58 грн. інфляційні витрат та 136,42 грн. 3% річних. Крім того, щодо інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, то таке полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13. Отже зменшені вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат в розмірі 515,58 грн. та 3 % річних в розмірі 136,42 грн. є підставними. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що зменшений позов слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Закарпатгаз Збут» заборгованість: в сумі 515,58 грн. інфляційних витрат та 136,42 грн. 3 % річних. Відповідно до ст. 88 ЦПК України слід вирішити питання судових витрат.

Outcome: approved