Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі 22 лютого 1987 року. Від шлюбу дітей не мають. Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, оскільки стосунки між ними припинились через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні обов`язки та ведення спільного господарства. Зазначає, що вже більше як 15 років проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, тому подальше спільне проживання, відновлення сімейних стосунків або збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. Шлюб існує лише формально, а тому просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, згідно якої просила розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, однак також подав заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позов визнав та надав згоду на розірвання шлюбу між ним та позивачем. Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони зареєстрували шлюб 22.02.1987 року у Гечанській сільській раді, Берегівського району, Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №3. Від шлюбу дітей не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що між сторонами припинилися шлюбні відносини, і сім`я фактично перестала існувати, що дає для суду підстави вважати, що припинення шлюбних відносин між сторонами носить не тимчасовий, а постійний характер, що унеможливлює їх примирення. За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам одного з подружжя, а тому відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України такий шлюб розривається судом.

Outcome: approved