Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.04.2007 року і від спільного подружнього життя мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Позивачка 07.03.2014 року звернулась з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім'ю, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникали сварки, свідками яких ставали їхні діти, чому вони вже тривалий час не підтримують сімейних відносин та проживають окремо один від одного. Шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. Представник позивачка [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 21.12.2011 року, у судовому засіданні позов своєї довірительки підтримала, посилаючись на мотиви такого та доповнила, що з грудня 2011 року сторони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть і не підтримують жодних відносин, [PERSON] проживає в Австрії зі своєю матір'ю, всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сім'ї відсутні, а тому просить позов задовольнити. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив, зазначивши, що подружнє життя із позивачкою не склалося, тому просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 21 квітня 2007 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №646, від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного з грудня 2011 року, не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї Ганусик неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved