Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою та уточнивши свої вимоги просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0315/0807/71-422 від 15.08.2007 року, яка станом на 15.05.2017 року становить 1 571 131,81 грн. та складається з заборгованості:за кредитом 329 213,63 грн., по відсотках- 318 616,49 грн., пеня- 923 301,69 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру під [ADDRESS] шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» та стягнути судові витрати у розмірі 1966,78 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідно до кредитного договору № 0315/0807/71-422 від 15.08.2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та [PERSON], остання отримала кредит у розмірі 14 500,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % з кінцевим терміном повернення 14 серпня 2017 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки від 15.07.2007 року, згідно якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться в [ADDRESS], що належить їй на праві власності. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу, відповідно до якого Факторингова компанія «Вектор Плюс» отримала право вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить АКБ «ТАС-Комерцбанк» на підставі документації. 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» отримало право вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі документації. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора ,а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за договором №0315/0807/71-422 від 15.08.2007 року, позичальником згідно якого є [PERSON] Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаними кредитним договором належать ТОВ «Кредитні ініціативи». В зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором за [PERSON] станом на 15.05.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 1 571 131,81 грн., яка складається з заборгованості:за кредитом - 329 213,63 грн., по відсотках- 318 616,49 грн., пеня- 923 301,69 грн., а тому в рахунок погашення вищевказаною заборгованості за кредитним договором просить звернути стягнення на предмет іпотеки - на квартиру під [ADDRESS]. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2018 року судом прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю факторингова компанія «Вектор Плюс», публічне акціонерне товариство «Омегабанк», товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання договору факторингу недійсним з посиланням на те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» свої вимоги базує на договорі факторингу, який укладений між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Факторингова компанія Вектор Плюс» 28 листопада 2012 року. В свою чергу ТОВ «Факторингова компанія Вектор Плюс» набув право вимоги від ПАТ «Сведбанк» на підставі іншого договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року. Вважає зазначені договори такими що не відповідають вимогам законодавства, а саме розпорядженню Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 03 квітня 2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року за №0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» , а тому підлягають визнанню недійсними з моменту укладення. Позивач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи у судове засідання свого представника не направив. При цьому, до початку судового засідання представником ТОВ «Кредитні ініціативи» Курдюмовим М.М. подано письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнає, вважає, що умови кредитного договору є справедливими та такими, що ґрунтуються на законі, а тому просив у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі.Також просить застосувати позовну давність до зазначених вимог. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про день та час розгляду справи у судовому засіданні участі не приймала, в матеріалах справи наявне письмове клопотання її представника адвоката Лапшина В.В. про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя.Окрім того у задоволенні первісного позову просить відмовити, а зустрічні вимоги задовольнити. Відповідачі за зустрічним позовом товариство з обмежено відповідальністю «Факторингова компанія» Вектор Плюс» та товариство з обмеженою відповідальністю «Омегабанк» належним чином повідомлені про день та час розгляду справи у судове засідання свого представника не направили про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не надали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у судове засідання не з'явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15 серпня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 0315/0807/71-422 відповідно до якого остання отримала грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 14 500,00 доларів США зі сплатою 13 відсотків за користування кредитом у кінцевим терміном повернення 14 серпня 2017 року (а.с.25-28). Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] укладено договір іпотеки № 0315/0807/71-422 -Z-1 від 15.08.2007 року, згідно якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться в [ADDRESS], що належить їй на праві власності. За згодою сторін предмет іпотеки оцінено в 16 121,78 доларів США, що за курсом Національного банку України на день укладення договору становить в еквіваленті 81 415,00 грн.(а.с.36-37). 28 листопада 2012 р. між ПАТ «Сведбанк» (яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15, відповідно до п.2.1, 2.2. якого ПАТ «Сведбанк» відступає фактору своє права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. З моменту відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками відсотків, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. В той же день, 28 листопада 2012 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклала договір факторингу без номеру з ТОВ «Кредитні ініціативи» , відповідно до п.2.1, 2.2. якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором, укладеним ПАТ «Сведбанк» з відповідачем. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаними Кредитним договором належать ТОВ «Кредитні ініціативи». Згідно п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору кредит надається банком у готівковій формі через касу банку або у безготівковій формі на підставі заяви позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та здійснення розрахунків за договором купівлі-продажу квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 13,00 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього договору, у випадку і у порядку, встановленому п. 6.1.2 цього договору. Відповідно до п. 3.1 кредитного договору починаючи з 20.09.2007 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 278,08 доларів США у чітко встановлений цим договором термін 20 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. Відповідно до п. 8.1 кредитного договору у випадку не виконання позичальником будь-яких своїх зобовязань за цим договором та/або умов договору іпотеки, та/або у випадку порушення позичальником строків платежів, встановлених п. 3.1, 3.3 цього договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а позичальник зобовязаний виконати зазначені зобовязання в порядку, передбаченому п. 9.2, 9.3 цього договору. Таким чином, судом встановлено, що банк взяті на себе зобовязання за кредитним договором виконав належним чином та надав [PERSON] грошові кошти на придбання нерухомого майна у сумі 14 500,00 дол. США. Згідно з умовами кредитного договору № 0315/0807/71-422 від 15.08.2007 року та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі виникнення заборгованості (прострочення обовязкових платежів) кредитор має право вимагати дострокове повернення всієї суми боргу. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом у валюті договору станом на 15.05.2017 року, загальна заборгованість [PERSON] згідно з кредитним договором № 0315/0807/71-422 від 15.08.2007 року складає 1571131,81 грн. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами та сумніву у суду не викликають. За таких обставин, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором № 0315/0807/71-422 від 15.08.2007 року , яка виникла станом на 15.05.2017 року у сумі 24 470, 14 дол.США, що еквівалентно 647 830,12 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 12 435,21 дол.США. що еквівалентно 329 213,63 грн., заборгованість по відсотках 12 034,93 дол.США , що еквівалентно 318 616,49 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення пені у сумі 34 875,28 дол. США, що еквівалентно 923 301,69 грн., суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу). Так, судом встановлено, що згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 0315/0807/71-422 від 15.08.2007 року станом на 15.05.2017 року відповідач [PERSON] має заборгованість за пенею у сумі 4 875,38 дол. США, що еквівалентно 923 301,69 грн., яка нарахована за період з 01.12.2008 року по 15.05.2017 року. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості по пені, суд вважає за необхідне перерахувати розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, в межах річного строку позовної давності, який передував зверненню позивача до суду. За таких обставин, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по пені за несвоєчасне виконання умов кредитного договору № 0315/0807/71-422 від 15.08.2007 року за період з 01.06.2012 року по 01.06.2013 року у сумі 2 828,84 дол. США,що еквівалентно 75 152,61 грн. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи плату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. Якщо вимога за основним зобовязанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобовязання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобовязання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, повязаних з предявленням вимоги за основним зобовязанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобовязання чи умов іпотечного договору. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 13.08.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дудник Т.В., зареєстрованим в реєстрі за № 6176, [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 40). Згідно з іпотечним договором № 0315/0807/71-422-Z-1 від 15.08.2007 року акціонерний комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] уклали договір про наступне (а.с. 36-37). Відповідно до п. 1 договору цим договором забезпечується належне виконання Іпотекодавцем вимог Іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 0315/0807/71-422 від 15.08.2007 року, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобовязань, строків їх виконання, розміру, процентів, та інших умов. Відповідно до п. 2 договору на забезпечення виконання основного зобовязання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]., що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу р-р.№6176 від 13.08.2007 року виданого приватним нотаріусом Жовтоводського нотаріального округу та зареєстрованого в Жовтоводському міжміському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна м.Жовті Води , 15 серпня 2007 року в реєстровій книзі №27-5 за реєстровим №5. Відповідно до п. 5 договору за згодою сторін предмет іпотеки оцінюється в 16 121,78 дол.США, що за курсом Національного банку України на день укладення цього Договору становить у еквіваленті 81 415,00 грн. Відповідно до п. 11 договору іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іптекодавцем основного зобовязання повністю або частково, у тому числі якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобовязання, а також інших випадках, передбачених основним зобовязанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобовязання. З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем були виконані вимоги ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення боржника про порушення основного зобовязання та про добровільне виселення, що підтверджується повідомленням про усунення порушень та вимогою про добровільне виселення від 08.04.2013 року № S16/КИ. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві. Вказані повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі покупцеві у разі порушення основного зобовязання закріплені договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, адже відповідач належним чином не виконав зобовязання за кредитним договором, а тому банк має право задовольнити свої вимоги за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. Щодо початкової ціни предмета іпотеки. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодателем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним субєктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Як вбачається з п. 5 іпотечного договору за згодою сторін предмет іпотеки оцінюється в 81 415,00 грн., а тому суд вважає, що початкова ціна при реалізації предмета іпотеки спірної квартири не може бути нижчою, ніж вартість цього предмета іпотеки, яка була узгоджена сторонами договору іпотеки при його укладенні у сумі 81 415,00 грн. Заперечення щодо такої оцінки предмета іпотеки від сторін не надходили. Також не надходило до суду клопотань про проведення відповідної судової експертизи для встановлення іншої ціни предмета іпотеки. За наведених обставин позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - підлягають до задоволення. Щодо вимог зустрічного позову то слід зазначити наступне. Так, 15 серпня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» , правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №0315/0807/71-422 за умовами якого позичальник отримав в кредит грошові кошти у сумі 14 500,00 доларів США, строком до 14.08.2017 року що призначені для здійснення позичальником розрахунків по Договору купівлі-продажу між позичальником та [PERSON], [PERSON] з метою придбання квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк», яке виступило правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» уклали договір факторингу № 15, за умовами якого банк відповідно до умов даного договору відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набув права вимоги такої заборгованості від боржників та передав банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. Також 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі документації. Договори факторингу укладені в письмовій формі, підписані уповноваженими представниками сторін. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва, тощо. За приписами ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За умовами статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що оспорювані договори факторингу суперечать п.2 ст.1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг, вимогам пункту 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», оскільки відповідачі не мали права на придбання права вимоги до фізичної особи, яка не є суб'єктом господарювання. Відповідно до підпункту «а» пункту 2 статті 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг (Оттава 28.05. 1988 року) визначено, що «договір факторингу» означає договір, укладений між однією стороною (позичальником) та іншою стороною (фактором), відповідно до якого, зокрема, постачальник відступає або може відступати фактору право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання. Для особистого, сімейного або домашнього використання товари можуть придбавати лише фізичні особи. Зазначена Конвенція УНІДРАУ про міжнародний факторинг поширюється на випадки, коли грошові вимоги, відступлені згідно з договором факторингу, випливають з договору купівлі-продажу товарів між постачальником та боржником, які здійснюють господарську діяльність на території різних держав. Згідно з п. 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, від 03.04.2009 № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», держкомісія постановила віднести до фінансової послуги факторингу, зокрема, операції з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів), пов'язані з набуттям відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. З тексту розпорядження вбачається, що таке було прийнято Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України на виконання повноважень, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», за яким держкомісія уповноважена давати висновки про віднесення операцій до того чи іншого виду фінансових послуг. Аналізуючи наведені положення розпорядження, суд доходить висновку, що Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України в межах наданих повноважень віднесла певні операції з фінансовими активами до фінансової послуги факторингу. З тексту розпорядження не вбачається, що перелік таких операцій є виключним, та усі інші операції з фінансовими активами, у тому числі з набуття відступленого права грошової вимоги до боржника - фізичної особи, не вважаються фінансовою послугою факторингу. Разом з тим, частиною 5 ст. 5 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», встановлена спеціальна норма, що регулює виключно порядок надання послуг з факторингу. Вказаною нормою законодавець закріпив, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Ні Цивільний кодекс України, ні Закон «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не містить заборони відступлення кредитором права вимоги за кредитним договором іншій особі до фізичної особи, що не є суб'єктом підприємницької діяльності. Відтак, посилання позивача на вказані підстави недійсності оспорюваного правочину не є обгрунтованими. Також позивач вказав, що оспорювані правочини вчинені ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» без відповідних ліцензій. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру у порядку, встановленому законом. Пунктом 11 ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що до фінансових послуг відноситься послуги факторингу. Також статтею 34 Закону чітко зазначено перелік видів діяльності, які потребують ліцензування, до такої діяльності надання факторингу не відноситься. З матеріалів справи вбачається, що 16.11.2012 ТОВ «ФК «Вектор Плюс» отримало свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та має право надавати фінансові послуги з факторингу та надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів (а.с.101-103). ТОВ «Кредитні ініціативи» внесене до Державного реєстру фінансових установ 22.09.2008 року та отримало свідоцтво серії ФК №214 про реєстрацію фінансової установи (а.с.47-48). З огляду на викладене, посилання позивача на те, що оспорювані правочини вчинені відповідачами без генеральної валютної ліцензії, суд не приймає до уваги, оскільки ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного валютного договору, а в даному випадку були укладені договори факторингу про передачу права вимоги за кредитним договором. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог у зв'язку із їх недоведеністю. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, які свідчать про відсутність підстав для задоволення заявлених [PERSON] зустрічних позовних вимог, тому підстави для вирішення питання про застосування строку позовної давності за заявою представника ТОВ «Кредитні ініціативи» Курдюмовим М.М., про який ним зазначено відсутні. Частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на час звернення до суду з заявою про уточнення позовних вимог) передбачено, що ставка судового збору за звернення юридичною особою до суду з позовною заявою майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року становить 1600 гривень. У відповідності до ст.6 Закону України «Про судовий збір», у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред'явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання щодо повернення суми судового збору вирішується відповідно до статті 7 цього Закону. При подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1966,78 грн.(а.с.1,2). Однак, при поданні заяви про збільшення позовних вимог позивачем не сплачено судовий збір у розмірі 21 600,19 грн., виходячи з ціни позову 1 571 131,81 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що уточнені вимоги позивача задоволено частково, а тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 10 844,74 грн., крім того суму не доплаченого судового збору у розмірі 10 755,45 грн. слід стягнути з позивача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial