Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

ТОВ «Кей-Колект» звернулося з позовом до суду, в якому просить звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON], щодо якого ухвалою Діпровського районного суду м. Києва від 24.02.2009 року по справі № 2-749/1 накладено арешт. При цьому позивач вказує на те, що 18.09.2007 року між [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено Кредитний договір № 11217666000. В рахунок забезпечення належного виконання за кредитним договором АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] уклали Іпотечний договір № 64139 від 18.09.2007 року, за умовами якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпоткодержателю нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Як зазначає позивач, обтяження згідно даного Іпотечного договору відступлено ТОВ «Кей-Колект» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. Також, 12.12.2011 року ПАТ «Укрсиббанк», що є правонаступником АКІБ «Укрсиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» відповідно до Договору факторингу № 1 свої права вимоги за зобов»язаннями відповідача за кредитним договором. Проте, 02.06.2016 року при зверненні до нотаріуса позивачу стало відомо, що на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] накладено арешт, а саме: арешт, накладений на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2009 року по справі № 2-749/1. Позивач вважає, що відповідно до ст.ст. 1,3, Закону України «Про іпотеку» він має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, а накладений на це майно арешт порушує права ТОВ «Кей-Колект». Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги та зняти арешт з квартири [ADDRESS], що належить [PERSON]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, проте до суду подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся судом про місце і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.09.2007 року між [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено Кредитний договір № 11217666000, згідно якого Банк зобов»язався надати позичальнику, а Позичальник зобов»язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 80,000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 404 000,00 грн., та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених в договорі, зі сплатою процентів у розмірі 12,90 % річних, зі строком повернення кредиту не пізніше 18.09.2017 року. Кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: споживчі потреби (а.с.5-8). В рахунок забезпечення належного виконання за кредитним договором АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] уклали Іпотечний договір № 64139 від 18.09.2007 року, за умовами якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпоткодержателю нерухоме майно - квартиру [ADDRESS].(а.с.9-11). Відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов»язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов»язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої сторони (боржника). Судом встановлено, що 18.09.2007 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого, до позивача перейшло право грошової вимоги до боржника [PERSON] щодо повернення суми кредиту, а також позивачу було відступлено право вимоги за договором іпотеки (а.с.14-16). Як вказує представник позивача, при зверненні до нотаріуса позивачу стало відомо про накладення арешту на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON], накладеного на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2009 року по справі № 2-749/1. Представник ТОВ «Кей-Колект» просить суд винести рішення про зняття арешту із заставного майна, а саме: квартири [ADDRESS], що належить [PERSON], посилаючись на те, що ТОВ «Кей-Колект» згідно умов Договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року та Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 18.09.2007 року, укладеного з АКІБ «Укрсиббанк», не може скористатися своїм правом на реалізацію заставного майна та за рахунок отриманих коштів погасити заборгованість [PERSON] за кредитом, оскільки на предмет застави накладено арешт, чим порушуються права позивача. Відповідно до ст. 514 ЦПК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» щодо права вимоги до Боржника за Кредитним договором № 11217666000 від 18.09.2007 року та до Іпотекодавця за Договором іпотеки № 64139 від 18.09.2007 року. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» і разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. П.2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Як свідчать матеріали справи станом на день звернення до суду з даним позовом, боржник не виконав взяті на себе зобов'язання, передбачені умовами Кредитного договору № 11217666000 від 18.09.2007 року. Так, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави), відповідно до ст. 572 ЦК України. В свою чергу положеннями ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», зокрема, ст.25, встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення пуд бічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження у власність обтяжувала в рахунок виконання забезпечувального обтяженням зобов»язання. Представник позивача зазначає, що заставодержатель має право на свій розсуд обирати спосіб щодо виконання умов договору, проте на даний час відсутня можливість реалізації предмета застави, оскільки відповідачем винесено постанову про накладення арешту на майно боржника - квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON]. За положеннями ч. 1 ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» Якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Таким чином, існування арешту накладеного на предмет застави унеможливлює реалізацію позивачем свого права заставодержателя звернути на нього стягнення шляхом набуття права власності. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». В свою чергу положеннями ст. 15 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом своїх прав. З вищенаведеного вбачається, що позивач має пріоритетне право на задоволення своїх вимог в рахунок погашення заборгованості на предмет застави, а наявність арешту унеможливлює вчинити такі дії. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення вимог ТОВ «Кей-Колект». У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1378,00 грн.. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved