Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулося у серпні 2017 р. до суду з позовом до [PERSON] , третя особа що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Івано-Франківський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про звільнення майна - земельної ділянки площею 0.4514га, кадастровий номер [NUMBER] за адресою с .Микуличин, уч . Підліснів Яремчанської міської ради Івано - Франківської області з під арешту, накладеного: постановою про арешт майна від 08.12.2015р. ВП №49406473, виданою відділом ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції (на даний час Івано-Франківський МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області); постановою про арешт майна від 20.09.2011р. ВП №28785417, виданою відділом ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції (на даний час Івано-Франківський МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області) та стягнути судові витрати по справі з відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 30.05.2018 р. до справи було залучено співвідповідачем ПАТ КБ «Приватбанк». Шляхом проведення автоматизованого розподілу судової справи, визначено 03.04.2019р. головуючого суддю - Польську М.В. Представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі та третя особа у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце судового розгляду справи. Суд вважає, що з метою забезпечення правової визначеності сторін щодо спору справу слід розглянути за відсутності цих відповідачів в заочному порядку, надіславши їм копію повного рішення для надання можливості оскарження з моменту отримання в порядку, визначеному ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у зв`язку з наступним. Так, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №11287467000 від 31.01.2008 року укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , за яким останнім отримано кредит в сумі 142000 доларів США (а.с.6-19), було укладено 31.01.2008 року іпотечний договір нерухомого майна - земельної ділянки площею 0.4514га в с.Микуличин, уч .Підліснів Яремчанської міської ради Івано- Франківської області , що належить [PERSON] , посвідченого нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Фріс П.Л. за №180 (а.с.20-23). Згідно договору факторингу №2 від 13.02.2012 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» (попередньо АКІБ «УкрСиббанк») та ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», відійшло право вимоги в т.ч. по іпотечному договору від 31.01.2008 р. до позивача (а.с.24-33). Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.34-38) запис 31.01.2008 року №6495221 стосується заборони нерухомого майна - земельної ділянки площею 0.4514 га в с.Микуличин, уч.Підліснів Яремчанської міської ради Івано-Франківської області , що належить [PERSON] , іпотечний договір посвідчений нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Фріс П.Л. за №180 від 31.01.2008р., внесеного за заявою АКІБ «УкрСиббанк». Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем), забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Аналогічні положення містяться в статті 572 Цивільного кодексу України. А визначення іпотеки міститься у ст.1 Закону України «Про іпотеку». Окремим видом застави є іпотека за ст.575 ЦК України, яка підлягає державній реєстрації за ст.577, 585 цього ж Кодексу. Порядок звернення стягнення на заставлене майно визначено ст.589-591 ЦК України та статтею 48-51 Закону України «Про виконавче провадження». Бажаючи реалізувати право на заставне майно, як доводила сторона позивача, іпотекодержателю - позивачу при зверненні до нотаріуса у квітні 2017 р. стало відомо, що на іпотечне майно накладено арешти за постановами органів ДВС. Відповідно до частини 1 статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Однак, постановою про арешт майна від 08.12.2015р. ВП №49406473, виданою відділом ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції (на даний час Івано-Франківський МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області), накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON] та внесено запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №26867354 (а.с.34). Як вбачається з матеріалів справи, наданих до суду органами ДВС, стягувачем у даному провадженні був ПАТ КБ «Приватбанк» тільки щодо грошових коштів, тобто заборгованості по кредитних зобов`язаннях (а.с.102-131). Постановою про арешт майна від 20.09.2011р. ВП №28785417, виданою відділом ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції (на даний час Івано-Франківський МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області) накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON] та внесено відповідний запис №11625014 (а.с.36). Дане ВП №28785417 завершене органом ДВС 31.03.2015р. (а.с.101), однак запис в реєстрі не знято. Як встановлено судом, договір іпотеки зареєстровано в Державному реєстрі, а накладення арешту майна боржника відділом ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції (на сьогодні Івано-Франківський міський відділ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області) на користь відповідача 2 вчинене при перебуванні нерухомого майна в реєстрі, і арешт такого майна в користь не іпотекодержателя (в реєстрі відомості про іпотеку за відповідачем 2 відсутні) чи навіть би як наступного іпотекодержателя, порушує права позивача. Згідно ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У випадках не зазначених ч.4 цієї статті, арешт майна може бути знятий за рішенням суду. Однією з підстав позову є встановлення належності арештованого майна. У такому випадку порушується спір про право цивільне, в процесі вирішення якого досліджують письмові докази, тощо. За таких обставин,

Outcome: approved