Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експортний центр» (далі по тексту - ТОВ «Перший Український експертний центр») через свого представника звернулось до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Заявлені вимоги позивачем неодноразово уточнювалися. З врахуванням останньої редакції позовної заяви в якій позивач зменшив розмір позовних вимог останній просив: стягнути з відповідача, на користь ТОВ «Перший Український експертний центр» заборгованість з плати житлово-комунальних послуг за період з листопада 2013 року по березень 2016 pоку у розмірі 11179,04 грн., інфляційні витрати в розмірі 3112,02 грн., 3% річних в розмірі 355,16 грн. та судовий збір в розмірі 1378,00 грн. У поданому позові позивач посилається на те, що боржник по справі є власником квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності від 21.06.2010 року. Отже, як власник квартири та споживачем житлово-комунальних послуг, згідно статей 156, 162 ЖК України зобов'язаний не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» (протокол № 29 від 15.08.2012 року) житловий будинок [ADDRESS] передано експлуатуючій організації ТОВ «Перший український експертний центр». Наказом ТОВ «Перший український експертний центр» № 2/1 від 01.10.2012 року прийняло будинок [ADDRESS] на подальшу експлуатацію, що підтверджується актом приймання-передачі від 01.10.2012 року. Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість відповідача перед позивачем з оплати житлово-комунальних послуг за період з листопада 2013 року по квітень 2016 року становить 11179,04 грн. На даний час заборгованість не погашена та завдає збитків Товариству. В судовому засіданні представник позивача, підтримала зменшені позовні вимоги у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні вказував на те, що суми стягнення в розмірі 11179,04 грн. основного боргу, 312,02 грн. інфляційних витрат та 355,16 трьох процентів річних, які заявляє позивач до стягнення, є необґрунтованими, безпідставними, не доведеними належними доказами та не підлягають задоволенню судом. Частково визнав вимоги в розмірі 9652,41 грн. за період з 01.11.2013 року по 30.04.2016 року з оплати житлово-комунальних послуг (заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території - 7611,06 грн., за послуги з оплати централізованого теплопостачання - 2041,35 грн.) Просив позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат в розмірі 3112,02 грн. та 3% річних в розмірі 355,16 грн. залишити без задоволення. Суду пояснив, що з наданих позивачем розрахунків заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за період з 01.11.2013 року по 30.04.2016 року при розрахунку заборгованості позивач врахував право лише трьох осіб, членів його родини на застосування пільги, яку має позивач та ще три члени його родини (дружина, донька, син) з оплати житлово-комунальних послуг, згідно п. 1 ст. 21 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи». Позивач в свою чергу ігнорує надані відповідачем документи. Також вказував на те, що позивач не надав суду доказів правомірності застосування тарифів при розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги в період з 01.11.2013 року по 30.04.2016 року. Відповідач взагалі, в обґрунтування свої вимог, не посилається на нормативно-правові акти, якими було встановлено ціну (тариф) за житлово-комунальні послуги в м. Києві за адресою: [ADDRESS] в той чи інший проміжок часу в період з 01.11.2013 року по 30.01.2016 року. Очевидно, не зазначаючи правового обґрунтування застосування того чи іншого тарифу при нарахуванні заборгованості в зазначений вище період часу, відповідач не довів обґрунтованості нарахування такої заборгованості в принципі. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» утримання будинків і прибудинкових територій є господарською діяльністю, спрямованою на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та (або) ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, передбачених законодавством. Згідно зі ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. За п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, наймач (власник) квартири зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Зап. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 наймачі та орендарі жилих приміщень зобов'язані своєчасно вносити плату за обслуговування і ремонт будинку, плату за найм чи оренду квартири, комунальні та інші послуги. Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21.06.2010 року позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.3) Особовий рахунок відкрито на його ім'я. Відповідно вказаного свідоцтва загальна площа квартири становить 118,20 кв.м., житлова 63,70 кв.м. Будинок, за вказаною адресою, знаходиться на балансі позивача, що підтверджується наявними в матеріалах справи, копіями: витягу №3 з протоколу засідання правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 15.08.2012 року №29, наказу позивача №2/1 від 01.10.2012 року «Про прийняття житлового фонду». Акту приймання-передачі на баланс обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.5-10). Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є особою постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 2), що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] (а.с.67). Згідно із довідкою №10 від 09.10.2012 року, виданою ТОВ «Перший експертний центр» у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають позивач - [PERSON], його дружина [PERSON], його дочка [PERSON] та його син [PERSON] (а.с.106). Відповідно до копій свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] відповідач являється їхнім батьком (а.с.108,109). Відповідно до заяви відповідача від 04.01.2013 року адресованій позивачу відповідач просив ТОВ «Перший експертний центр» при наданні житлово-комунальних послуг враховувати пільгу з оплати житлово-комунальних послуг, на яку він та члени його родини мають право відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.107). До вказаної заяви відповідач долучив копію свідоцтва про право власності, копію свого паспорта, копію паспорта дружини та копії свідоцтв про народження дітей. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вищезазначений лист отримано представником позивача 08.01.2013 року (а.с.107-зворот). Отже, позивач та члени його сімї користуються пільгами, встановленими відповідно до чинного законодавства України. ТОВ «Перший експертний центр» звернулось до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу в порядку наказного провадження. Деснянським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (а.с.13). Ухвалою апеляційного суд м. Києва було скасовано судовий наказ виданий Деснянським районним судом м. Києва від 17.11.2015 року, щодо стягнення за оплату житлово-комунальних послуг з [PERSON] та роз'яснено заявнику про його право на звернення з тією ж самою вимогою в порядку позовного провадження (а.с.14). Крім того, 23.05.2017 року Деснянським районним судом м. Києва було винесено судовий наказ, згідно якого з відповідача стягнуто на котись позивача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 29972,68 грн., інфляційні нарахування в розмірі 12716,79 грн., 3% річних в розмірі 1723,81 грн., та судовий збір у розмірі 800,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.06.2017 року заву [PERSON] про скасування судового наказу задоволено. Скасовано судовий наказ від 23.05.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 29972,68 грн., інфляційні нарахування в розмірі 12716,79 грн., 3% річних в розмірі 1723,81 грн., та судовий збір у розмірі 800,00 грн. Абзац 5 статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачає, що соціальні норми і нормативи - показники необхідного споживання продуктів харчування, непродовольчих товарів і послуг та забезпечення освітніми, медичними, житлово-комунальними, соціально-культурними послугами. Статтею 5 вказаного Закону України передбачено, що державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України. Так згідно вимог п.17 Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 року послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Пунктом 20 вказаної постанови КМУ передбачено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. Згідно вимог п.21 постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 року у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства. Пунктом 22 постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 року передбачено, що у разі коли споживач відповідно до законодавства має пільги з оплати послуг, у договорі робиться відповідна позначка. При цьому дані про зазначену пільгу вносяться у договір між виконавцем та постачальником. У разі отримання права на пільги споживач подає виконавцю письмову заяву та документи, що його підтверджують. Оплата за послуги з урахуванням пільг нараховується з дати подання документів, що підтверджують право на пільгу. У разі встановлення квартирних засобів обліку їх показання розподіляються пропорційно кількості мешканців квартири. Пільги споживачам з оплати послуг надаються на частку, отриману після такого розподілу, за фактичними витратами, але не вище нормативів (норм) споживання, визначених законодавством. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що передбачені абзацом 2 пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 409 від 06.08.2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» пільги повинні встановлюватись у передбаченому Кабміном порядку, а саме на підставі Постанови КМУ №389 від 04.06.2015 року, якою затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, пунктом 2 якого передбачено, що його дія поширюється на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законами України: Про міліцію, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні, Про освіту, Основами законодавства України про охорону здоров'я, Про бібліотеки і бібліотечну справу, Про захист рослин, Про жертви нацистських переслідувань, Про охорону дитинства, Про соціальний захист дітей війни, Про культуру. Відповідно до п. 11 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: 50 - процентна знижка плати за користування житлом (квартирної плати, плати за утримання будинків), комунальними послугами (газ, електрична і теплова енергія, водопостачання, водовідведення та інші послуги) у межах середніх норм споживання, передбачених законом, телефоном (абонентна плата, оплата послуг електрозв'язку за місцеві телефонні розмови з квартирних телефонів при посекундному обліку їх тривалості). Зазначені у цьому пункті пільги надаються також членам сімей громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, які проживають у жилих будинках (квартирах) усіх форм власності, в межах норм, передбачених законом. До членів сімей громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать: дружина (чоловік), неповнолітні діти, непрацездатні батьки, особа, яка проживає разом з постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи особою - інвалідом I групи та доглядає за нею, за умови, що ця особа не перебуває у шлюбі; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, що має право на пільги, та проживає разом з ним. Особам, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення, відшкодовується 50 процентів вартості палива, придбаного в межах норм, встановлених для продажу населенню. У разі проживання у гуртожитку оплата за проживання провадиться у розмірі 50 процентів встановленої плати. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 21 Закону України Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 2, надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: пільги, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 11, 12, 17, 18, 20, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 29, 30, 31 статті 20. Абзацом 2 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 409 від 06.08.2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» установлено громадянам, які відповідно до законодавства мають пільги на оплату житлово-комунальних послуг, соціальну норму житла для: 1) оплати користування житлом/утримання житла - 21 кв. метр загальної площі на одну особу та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю; 2) централізованого та індивідуального опалення (теплопостачання) незалежно від джерела та виду енергії - 21 кв. метр опалюваної площі на одну особу та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю. Таким чином, по квартирі [ADDRESS] пільги на оплату житлово-комунальних послуг повинні надаватись на площу квартири - 94,5 кв.м (21 кв.м х 4 особи + 10,5 кв.м на сім'ю = 94,5 кв.м). Отже, загальна площа квартири 118,20 кв.м - 94,5 кв.м. = 23,7 кв.м., опалювальна площа квартири 113,10 кв.м. - 94,5 кв.м. = 18,6 кв.м. З наданої довідки позивача про нарахування за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] вбачається, що пільги на оплату житлово-комунальних послуг надаються на площу квартири в розмірі 73,5 кв.м (21 кв.м х 3 особи + 10,5 кв.м на сім'ю = 73,5 кв.м). Щомісячні нарахування проводяться з урахуванням пільги Загальна площа квартири: 118,20 кв.м., опалювальна площа квартири: 113,10 кв.м. (а.с.76-79). Отже вбачається, що пільги на оплату житлово-комунальних послуг по квартирі позивача надаються на трьох осіб, про що не заперечував представник позивача в судовому засідання. Як видно з наданого представником позивача розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги вбачається, що за період з листопада 2013 року по квітень 2014 року та з листопада 2014 року по квітень 2015 року заборгованість відповідача за надані послуги з централізованого опалення складають 4453,75 грн. (а.с.121, 122-127, 134-139). Нарахування позивачеві вартості наданих послуг з централізованого опалення за вказаний період здійснювалось з урахуванням пільги на трьох осіб на площу квартири 73,5 кв.м. в той час як пільга на оплату послуг з централізованого опалення за вказаний період повинна надаватись позивачу на чотирьох осіб на площу квартири 94,5 кв.м. Отже, з урахуванням вищенаведеного за період з листопада 2013 року по квітень 2014 року та з листопада 2014 року по квітень 2015 року враховуючи пільгу відповідача на чотирьох осіб на площу квартири 94,5 кв.м. вартість наданих послуг з централізованого опалення має складати 3775,84 грн., в той час як позивачем нарахована заборгованість за послуги з централізованого опалення за вказаний період у розмірі 4453,75 грн. Також, з наданого позивачем суду розрахунку заборгованості вбачається, що при нарахуванні витрат за утримання будинку та прибудинкової території у період з листопада 2013 року по квітень 2015 року (18 місяців) позивач застосовував пільгу в розмірі 112,09 грн., яка надавалась на сім'ю з трьох чоловік на площу квартири 73,5 кв.м. (3,05 грн. - вартість 1 кв.м, 3,05 грн/кВ.м*73,5 кв.м*50% = 112,09 грн.) В той же час враховуючи пільгу відповідача на чотирьох осіб на площу квартири 94,5 кв.м. та враховуючи вартість послуг за 1 кв.м - 3,05 грн., пільга на сім'ю з чотирьох осіб мала б складати 216,40 грн. (3,05 грн. - вартість 1 кв.м, 3,05 грн/кВ.м*94,5 кв.м*50% = 216,40 грн.) Отже, з урахуванням вищенаведеного за період з листопада 2013 року по квітень 2014 року вартість наданих послуг з утримання будинку та прибудинкової території з урахуванням пільги на чотирьох осіб має складати 3895,20 грн. Крім того, вбачається, що при нарахуванні витрат за утримання будинку та прибудинкової території у період з травня 2015 року по березень 2016 року (11 місяців) позивач застосовував пільгу в розмірі 174,56 грн., яка надавалась на сім'ю з трьох чоловік на площу квартири 73,5 кв.м. (4,75 грн. - вартість 1 кв.м, 4,75 грн/кВ.м*73,5 кв.м*50% = 174,56 грн.). В той же час враховуючи пільгу відповідача на чотирьох осіб на площу квартири 94,5 кв.м. та враховуючи вартість послуг за 1 кв.м - 4,75 грн., пільга на сім'ю з чотирьох осіб мала б складати 224,44 грн. (3,05 грн. - вартість 1 кв.м, 4,75 грн/кВ.м*94,5 кв.м*50% = 224,44 грн.) З урахуванням вищенаведеного за період травня 2015 року по березень 2016 року вартість наданих послуг з утримання будинку та прибудинкової території з урахуванням пільги на чотирьох осіб має складати 3707,11 грн. Отже, загальна сума заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з листопада 2013 року по березень 2016 року становить 7602,31 грн., в той час як позивачем нарахована сума в розмірі 8727,38 грн. Таким чином загальна заборгованість відповідача перед позивачем за оплату житлово-комунальних послуг за період з листопада 2013 року по березень 2016 року має складати 11378,15 грн. Враховуючи суму коштів в розмірі 1316,54 грн., які сплачені відповідачем за вказаний період за надані житлово-комунальні послуги загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за період з листопада 2013 року по березень 2016 року має становити 10061,61 грн. (11378,15 грн. - 1316,54 грн. =10061,61 грн.). Окрім того, позивачем ставиться вимога про стягнення з відповідача 3112,02 грн. - індексу інфляції та 355,16 грн. - трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, а всього - 3477,18 грн. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п.10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги за період з листопада 2013 року по березень 2016 року в розмірі 13763,10 грн. з яких: заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги в сумі 10061,61 грн., втрати від інфляції в сумі 3373,25 грн. та 3% річних в сумі 328,24 грн. З огляду на те, що обставини на які посилався позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, вони підлягають задоволенню частково, судові витрати - відшкодуванню. Згідно з ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1378,00 грн. На підставі вищевикладеного та,

Outcome: partial