Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Товариство звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природній газ. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що відповідач є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] . В період з 01.03.2017 по 31.01.2020 було постановлено природного газу на загальну суму 11749,44 грн. Відповідач послуги з газопостачання не сплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 31.01.2020 становить борг за спожитий газ в сумі 11749,44 грн, інфляційні витрати 786,79 грн, 3% річних в сумі 529,63 грн. Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за спожитий природний газ, що є порушенням законних прав ті інтересів позивача. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив, надав до суду відзив на позовну заяву. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та, враховуючи що належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та подав відзив, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відзив на позовну заяву відповідач вмотивовує тим, що позивачем не було надано до суду документів, що підтверджують правоздатність та дієздатність товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» та його представників. Крім того, жодного договору з позивачем він не укладав, з його умовами він не ознайомлений. Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що йому вручалися повідомлення про стан його заборгованості. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються позивачем, як постачальником, за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим, на ім`я відповідача відкрито особовий рахунок за № [NUMBER] . Послуги з постачання відповідачу, як споживачу, природного газу за вищевказаною адресою здійснюються на підставі типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2500 (далі - типовий договір). За змістом п.п.1.1, 1.3 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам цей договір є публічним договором приєднання, що укладається на невизначений строк шляхом приєднання споживача до умов цього договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам (заява-приєднання) за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до цього Договору). Пунктом 2.1 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам визначено, що Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. Пунктом 4.4 Типового договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: 1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; 2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період. У правовідносинах сторін по справі використовується перший спосіб. Пунктами 4.3-4.6 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам встановлено, що розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Розрахунки Споживача за цим Договором здійснюються за рахунками та/або квитанціями абонентської книжки Постачальника. При розрахунку за квитанціями абонентської книжки Постачальника Споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його Постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Оплата рахунка Постачальника про сплату послуг за цим Договором має бути здійснена Споживачем в термін, визначений в рахунку, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання Споживачем цього рахунка, який повинен бути сплачений не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. Пунктом 5.2 Типового договору в якості одного із обов`язків споживача визначено забезпечення своєчасної та повної оплати послуг постачальника згідно з умовами Договору. Цьому обов`язку кореспондує право постачальника отримувати від споживача плату за поставлений природний газ (п.6.1 Типового договору). Пунктом 8.1 Типового договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством. Як встановлено судом в ході розгляду справи, позивач свої договірні зобов`язання виконав в повному обсязі, однак відповідач, як споживач послуг позивача за адресою: [ADDRESS] , свої договірні зобов`язання не виконує належним чином, внаслідок чого станом на 31.01.2020 утворилася заборгованість за спожитий газ в сумі 11749,44 грн. Викладене підтверджується розрахунком наданим позивачем. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вищевказаного Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, врегульовані нормами ЦК України, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2496 (далі - Правила), Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року (до правовідносин сторін, які виникли після набрання цим законом чинності). Так, відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права. Нормами ст.ст.11, 525, 626, 629 ЦК України визначено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом п.3 Розділу І, п.п.1, 2 Розділу ІІІ Правил підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є: наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу; наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст.ст.633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Згідно положень ст.ст.633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст.ст.641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року визначено, що споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Статтею 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року визначено, що споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. За змістом норм ст.ст.13, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року до житлово-комунальних послуг віднесено окрім іншого комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За змістом ст.ст.5, 7, 9, 12 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач, окрім іншого, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому відповідно до норми ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи встановлені на підставі наданих доказів фактичні обставини правовідносин сторін в контексті викладених вище норм законодавства, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні підтверджено заявлені позивачем факти існування між сторонами договірних правовідносин, предметом яких є постачання позивачем за адресою нерухомого майна відповідача (об`єкта споживача) природного газу в обсязі (об`ємах), необхідних відповідачу, як споживачу, що призвело в кінцевому рахунку до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості з оплати послуг з постачання природного газу на суму 11749,44 грн. Разом з цим, позивачем правомірно, на підставі ст.625 ЦК України, на вказану суму боргу нараховано за період існування боргу: інфляційні витрати 786,79 грн та 3% річних в сумі 529,63 грн. Крім того, суд, вивчивши зміст відзиву на позовну заяву, прийшов до висновку, що обставини, якими відповідач його обгрунтовує, не спростовують наданих позивачем доказів. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність заявлених позовних вимог, що зумовлює, в свою чергу, необхідність їх задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved