Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

ТОВ «АгроСоюзСнаб» звернулося до суду з позовом посилаючись на те, що відповідач [PERSON], у період часу з 22.04.2014 року по 16.10.2014 року, перебував у трудових відносинах з ТОВ «АгроСоюзСнаб» та працював водієм. 08.10.2014 року, водію [PERSON] було доручено доставити товар (макуху соєву), вагою 12,7 тон, до ТОВ «Подільський комбікормовий завод». Однак, 09.10.2014 року, під час зважування продукції на ТОВ «Подільський комбікормовий завод», була виявлена недостача макухи соєвої в кількості 2710 кг.. При цьому, [PERSON] не попередив керівництво ТОВ «АгроСоюзСнаб» щодо поломки автомобіля та втрати, під час руху автомобіля, частини макухи соєвої. По факту недостачі макухи соєвої, за наказом директора ТОВ «АгроСоюзСнаб» № 31 від 10.10.2014 року, було проведено перевірку, якою встановлено завдання [PERSON] дійсної шкоди Товариству, шляхом недостачі товару, в кількості 2710 кг, який було йому ввірено під звіт. Вартість даного товару, відповідно до довідки № 14 від 10.10.2014 року, становить 14001 грн. 68 коп.. Крім цього, позивачеві завдано збитки (упущену вигоду), шляхом втрати доходу, які вони могли б реально одержати при реалізації вказаної продукції у сумі 2800 грн. 32 коп.. Просили стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду (реальну шкоду) в розмірі 14001 грн. 68 коп., втрачену вигоду (упущену) в розмірі 2800 грн. 32 коп. та судові витати в розмірі 243 грн. 60 коп.. У судовому засіданні, представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], позов не визнали, подали до суду письмове заперечення та зазначили, що дійсно, 08.10.2014 року [PERSON] перевозив макуху соєву з ТОВ «АгроСоюзСнаб» до ТОВ «Подільський комбікормовий завод». Близько 22 год. 00 хв., під час руху по трасі Умань Золотоноша, в районі с. Чапаєвка, автомобіль, що їхав у попутному напрямку, подав світловий сигнал фарами. Зупинившись та оглянувши автомобіль, відповідач виявив, що на автопричепі лопнула металева трубка, яка являлася частиною запірного засобу борту, внаслідок чого, з причепу розсипалася макуха соєва. Оскільки на трасі не було автомайстерні, він, за допомогою буксировочного тросу, стягнув борт причепа та продовжив рух по маршруту. Прибувши до пункту призначення, [PERSON] попередив керівництво ТОВ «Подільський комбікормовий завод» щодо пошкодження причепу та о 23 год. 40 хв., провів, спільно з охоронцями заводу, зважування вантажу автомобіля, в ході якого виявилася недостача перевезеного товару. Зранку 09.10.2014 року, він, спільно з працівниками заводу, знову провели огляд та зважування автомобіля, та виявили недостачу макухи соєвої у кількості 2710 кг.. У це й же день, електрозварювальником заводу, було відремонтовано пошкоджений причіп автомобіля та [PERSON] продовжив перевезення сільськогосподарської продукції, відповідно до вказівок диспетчера. 13.10.2014 року, повернувшись до ТОВ «АгроСоюзСнаб», у [PERSON] відбулася розмова з директором товариства [PERSON], у ході якої, останній повідомив йому, що втрата частини вантажу відбулася з вини [PERSON], в результаті чого, було завдано збитків товариству, а отже, останній повинен її компенсувати. Крім того, [PERSON] вимагав від [PERSON] написання боргової розписки на суму недостачі, але останній відмовився її писати, після чого був звільнений з товариства. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. У період з 22.04.2014 року по 16.10.2014 року, [PERSON] працював водієм на ТОВ «АгроСоюзСнаб». 08.10.2014 року, [PERSON] отримав вантаж - макуху соєву, в кількості 12,7 тон, яку був зобовязаний перевезти автомобілем ДАФ, реєстраційний номер [NUMBER], з причепом, реєстраційний номер [NUMBER], з ТОВ «АгроСоюзСнаб» до ТОВ «Подільський комбікормовий завод». Дана обставина не заперечується сторонами, а також, підтверджується подорожнім листом вантажного автомобіля № 0147761 від 08.10.2014 року, товарно-транспортною накладною № Р1276 від 08.10.2014 року та журналом обліку вивозу продукції (а.с. 14-20). У журналі зважування ТОВ «Подільський комбікормовий завод» (а.с. 25-28), маються записи про зважування автомобіля ДАФ, р/н 1591, під керуванням [PERSON] о 23 год. 40 хв. 08.10.2014 року та з 08 год. 00 хв. до 09 год. 00 хв. 09.10.2014 року. Дані обставини повністю узгоджуються зі свідченнями відповідача [PERSON] про те, що коли він приїхав до ТОВ «Подільський комбікормовий завод» і повідомив про втрати в дорозі продукції (макухи соєвої), його автомобіль був зважений та, в звязку з недостачею, розвантаження автомобіля було перенесено на ранок наступного дня. Відповідно до записів у Книзі вагаря «приход сировини» ТОВ «Подільський комбікормовий завод» (а.с. 22-24) та акту зважування автомашини ДАФ СА 15-91 ВН причіп 01-03 ХО (а.с. 21), встановлено наявність вантажу макухи соєвої у кількості 9990 кг.. Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Частина 2 цієї статті передбачає, що при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Тобто, для покладення на працівника матеріальної відповідальності, обовязковою умовою є наявність його протиправних дій (бездіяльність), що призвели до заподіяння такої шкоди. Обовязок доказування наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника, визначений ст. 138 КЗпП та покладається на власника або уповноважений ним орган. При цьому, судом установлено, що наказом директора ТОВ «АгроСоюзСнаб» [PERSON] № 31 від 10.10.2014 року (а.с 31), створено комісію по факту перевірки недостачі макухи соєвої в кількості 2710 кг. у складі: начальника охорони [PERSON], начальника цеху [PERSON], бухгалтера [PERSON]. Актом від 17.10.2014 року (а.с. 32-34), комісією зроблено висновок про те, що водію ТОВ «АгроСоюзСнаб» [PERSON] було ввірено майно під звіт (макуху соєву), в кількості 12,7 тонн. З вини [PERSON], ТОВ «АгроСоюзСнаб» завдано шкоди, шляхом недостачі майна підприємства, в кількості 2710 кг.. Запропоновано [PERSON] відшкодувати шкоду, завдану Товариству. Однак, у ході розгляду справи, суд дійшов висновку, що перевірка, за фактом недостачі макухи соєвої, була проведена не обєктивно та упереджено, виходячи з наступного. Так, директором ТОВ «АгроСоюзСнаб» [PERSON], дійсно був винесений наказ № 31 від 10.10.2014 року про проведення перевірки за фактом недостачі макухи соєвої, однак, [PERSON] не був ознайомлений зі змістом даного наказу та, відповідно, не був обізнаний про факт призначення перевірки за недостачею, що підтверджується відсутністю відповідного підпису про ознайомлення з наказом. 11.10.2014 року, комісією був складений акт про відмову [PERSON] від дачі письмових пояснень по факту недостачі макухи соєвої. При цьому, в ході допиту осіб, що склали даний акт, судом було встановлено наступні обставини. Так, допитана судом свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] був викликаний у її кабінет для дачі пояснень. Допитаний судом свідок [PERSON] повідомив про те, що [PERSON] пропонувалося дати пояснення по суті нестачі макухи соєвої на подвірї території товариства, однак, він відмовився їх надавати. В той же час, даний свідок зазначив і ту обставину, що водій [PERSON], попередньо повідомляв про факт поломки запірного пристрою борту автомобіля, що і стало причиною втрати вантажу. Допитаний судом свідок [PERSON] повідомив про те, що з [PERSON] розмовляв лише сам [PERSON], а він знаходився на певній відстані від них, а член комісії [PERSON] взагалі при цьому була відсутня. Таким чином, акт комісії від 11.10.2014 року про відмову від дачі [PERSON] пояснень по факту нестачі макухи соєвої не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки, зазначені в ньому факти про відмову [PERSON] від дачі пояснень комісії, не відповідають дійсності. Про упередженість проведеної перевірки, зокрема, свідчить і той факт, що обставини втрати вантажу (вихід з ладу запірного пристрою борту), на які з самого початку (з часу настання події) й посилався [PERSON], та чого не заперечував у судовому засіданні й сам представник позивача, взагалі не перевірялися. Зокрема, комісія не провела огляд причепу, про ремонт (зварювання) якого заявляв [PERSON]; не обстежила місце події, де, зі слів [PERSON], відбулося розсипання продукції, на предмет наявності її залишків на проїзній частині чи узбіччі; не витребувала інформацію з бази даних серверу GPS моніторингу, який дав би змогу відслідкувати маршрут руху автомобіля, місця та тривалість його зупинок (а.с. 80-86). Посилання позивача на те, що вина [PERSON] заключається в тому, що він вчасно не повідомив керівництво про факт поломки борту автомобіля та втрату частини вантажу, а також продовжив рух автомобіля, замість того, щоб залишитися на місці та чекати вказівок керівництва, суд вважає безпідставними. Так, позивачем не надано суду підтверджень того, що на підприємстві розроблено Порядок дій водія в подібних ситуаціях, який був би доведений до відома відповідача [PERSON]. Як встановлено судом, [PERSON] взагалі не був обізнаний хто є керівником товариства (та кому він повинен доповідати про такі події), оскільки вважав директором особу на прізвище [PERSON], що підтверджується заявою [PERSON] про кримінальне правопорушення (а.с. 77-79). Бездіяльності в діях [PERSON] суд також не вбачає, оскільки останній, після виявлення поломки запірного пристрою, вжив заходи для збереження товару (стягнув борт буксировочним тросом) та забезпечив доставлення його до місця призначення. Суд також критично відноситься до свідчень свідка [PERSON] про те, що відповідач [PERSON] не повідомив його, як головного інженера ТОВ «АгроСоюзСнаб», про факт втрати частини вантажу, належного товариству, оскільки, дана особа, одночасно являється директором ТОВ «Подільський комбікормовий завод» та йому, як керівнику заводу, зранку 09.10.2014 року, по приїзду на місце роботи, були відомі обставини даної події. Повторне ж повідомлення відповідачем [PERSON] про обставини події, вже як головного інженера ТОВ «АгроСоюзСнаб», суд вважає абсурдним. Суд критично відноситься й до показів свідків, які є працівниками ТОВ «Подільський комбікормовий завод», а саме: начальника цеху [PERSON], механіка [PERSON], обліковця [PERSON], які зазначили про те, що вони не памятають обставин, щоб [PERSON] ремонтував (зварював) причіп на території заводу, оскільки, дані свідки, є підлеглими працівниками директора ТОВ «Подільський комбікормовий завод» [PERSON], та який, в свою чергу, пов'язаний із ТОВ «АгроСоюзСнаб», оскільки, одночасно є головним інженером на даному товаристві та саме в його обовязок входила перевірка технічного стану автотранспорту. Тим паче, що дані свідки й не спростували доводи відповідача [PERSON], про факт ремонту причепу на території заводу. Доводи ж самого [PERSON], який вірно й послідовно зазначив де саме, на території заводу, проводилися зварювальні роботи, де виведено електроживлення для підключення зварювального пристрою, з якого приміщення були винесені електроди, в суду жодного сумніву не викликають та підтверджують, що зварювальні роботи, за участю відповідача [PERSON], на території ТОВ «Подільський комбікормовий завод», все ж таки проводилися. Відповідно до ч. 4 ст. 130 КЗпП, на працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Частина 1 статті 131 КЗпП передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. У той же час, як встановлено судом та підтверджується показами свідка [PERSON], техогляд автотранспорту, при виїзді на маршрут, на ТОВ «АгроСоюзСнаб» не здійснювався, а ним, як головним інженером товариства, лише формально ставилися підписи в подорожніх листах в графі «виїзд дозволено». Пленум Верховного Суду України в Постанові від 29.12.1992 року № 14 « Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначає, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст. ст. 130,135-1, 135-3, 137 КЗпП України, залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника (п.1). Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими, згідно з ст. 135-1 КЗпП України, може бути укладено такий договір та чи був він укладений. Перелік вищевказаних посад і робіт затверджено постановою Державного комітету [PERSON] Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної [PERSON] Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року №447/24, яка підлягає застосуванню у відповідності до Постанови Верховної [PERSON] України №1545-ХІІ від 12.09.1991р. «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР», яка визначає, що до прийняття відповідних актів законодавства України, на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України. Договір про повну матеріальну відповідальність з особою, робота якої, згідно з посадовою інструкцією, не пов'язана із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей, і така посада не внесена до Переліку таких посад і робіт, затверджених постановою Державного комітету [PERSON] Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної [PERSON] Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року №447/24, не має юридичної сили та не може бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з його вини шкоди. Відповідач [PERSON], був прийнятий позивачем на посаду водія автотранспортних засобів та письмовий договір про повну матеріальну відповідальність з ним не укладався. Посадові обов'язки, які можуть доручатися працівнику певної спеціальності, повинні відповідати переліку основних робіт, встановлених у п. 4 Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, водій за різних дорожних умов, виконує вимоги правил дорожнього руху, правил перевезень вантажів, пасажирів та багажу тощо, однак обов'язки водія не передбачають безпосереднього обслуговування матеріальних цінностей і, відповідно, повна матеріальна відповідальність, також не передбачена. Однак, у вищезазначеному переліку, для виконання таких робіт, передбачена посада експедитора з перевезення вантажів, в обов'язки якого входить, зокрема, забезпечення нагляду за ходом виконання навантажувально-розвантажувальних робіт, перевантажувальних, перевалочних, пакувальних робіт, супроводження вантажу до місця призначення, забезпечення здавання вантажу після перевезення, оформлення товарно-транспортних та інших супровідних документів на всіх етапах реалізації транспортно-технологічних маршрутів і схем доставки вантажів тощо. Враховуючи вище викладені обставини, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що причинний зв'язок між діями відповідача [PERSON] та втратою частини вантажу (макухи соєвої) відсутній, у звязку з чим, у задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судові витрати, що понесені позивачем, слід віднести на його ж рахунок. Судові витрати відповідача в сумі 2500 грн., про які було заявлено його представником у судових дебатах, слід віднести на рахунок відповідача, оскільки ним не надано документального підтвердження понесення таких витрат.

Outcome: dismissed