Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» подано в суд позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивачем зазначено, що 12.04.2007 року «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 04-2.1/290. Згідно умов договору банк надав [PERSON] кредит в сумі 50000 дол. США. Позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити проценти, інші передбачені договором платежі в сумі, строки, та на умовах, передбачених кредитним договором та графіком платежів. 17.12.2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (який є правонаступником «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до боржників за кредитними договорами, укладеними ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» з фізичними особами. Зокрема відбулось відступлення і права вимоги за кредитним договором № 04-2.1/290 від 12.04.2007 року, який було укладено між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON]. Таким чином, усі права кредитора по вказаному договору належать позивачу. [PERSON] порушив умови кредитного договору, належно його не виконував. Згідно позовної заяви зазначено, що станом на 01.02.2016 року заборгованість по кредитному договору становила: по кредиту - 17895,58 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 457322,07 грн.; по відсотках - 19174,05 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 489993,40 грн. Відповідачу було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, яка не виконана відповідачем. Тому позивач звернувся до суду і просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості у розмірі 969340,33 грн., а саме за кредитом 457322,07 грн., по відсотках 489993,40 грн.. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, по підставах, наведених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що твердження представників відповідача про те, що кредит списаний банком, а тому не підлягає поверненню, є необґрунтованим, оскільки відповідно до документів НБУ, банки зобовязані продовжувати роботу по відшкодуванню безнадійної заборгованості. Борг відповідачем за кредитом не погашений, тому банк мав право продовжувати роботу по його стягненню та переуступати вимогу за кредитом. Також зазначив, що перший позов поданий до [PERSON] стосувався звернення стягнення на предмет іпотеки. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Зазначили, що право вимоги позивача по кредитному договору не підтверджене належними доказами, надані копії договорів що не містять частини інформації. Кошти банком по кредитному договору не надавались. Зазначають, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 07.04.2015 року по цивільній справі № 135/67/14-ц вже було визначено розмір заборгованості за даним кредитним договором в загальній сумі 345466,81 грн. [PERSON] дану заборгованість погашено на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», в звязку з чим відділом ДВС по м. Ладижину винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення заборгованості із [PERSON] в розмірі 345466,81 грн. Вважають, що відбувається подвійне стягнення заборгованості. Вважають, що кредитний договір не діє, оскільки достроково стягнуто кредит. Крім того, зазначають, що банк не мав права передавати право вимоги за кредитом, який був списаний банком як безнадійний. А стягненню може підлягати лише сума боргу, яка була переуступлена. Представник третьої особи, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, справу розглянуто за відсутності представника третьої особи. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого. Згідно положень ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч. 1\~ст. 179 ЦПК України\~предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при\~\~ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що 12.04.2007 року «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (закрите акціонерне товариство) та [PERSON] уклали кредитний договір № 04-2.1/290. Згідно умов договору банк надав [PERSON] кредит в сумі 50000 дол. США. Позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити проценти в строки, та на умовах, передбачених кредитним договором та графіком платежів (а.с. 6-10). 17.12.2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (який є правонаступником «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до боржників за кредитними договорами, укладеними ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» з фізичними особами. Зокрема відбулось відступлення і права вимоги за кредитним договором № 04-2.1/290 від 12.04.2007 року, який було укладено між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] (а.с. 15-25). Таким чином, усі права кредитора по вказаному договору належать позивачу. Відповідач [PERSON] порушив узяті на себе згідно договору кредиту зобовязання, не виконав належно зобовязання порушив умови договору, внаслідок чого, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 01.02.2016 року заборгованість за кредитним договором становила, зокрема, по тілу кредиту - 17895,58 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 457322,07 грн.; по відсотках- 19174,05 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 489993,40 грн.. При цьому, із аналізу розрахунку вбачається, що зазначена позивачем у прохальній частині позовної заяви заборгованість в загальній сумі (в гривневому еквіваленті на дату проведення розрахунку) 969340,33 грн. складається із заборгованості по кредиту - 457322,07 грн.; по відсотках - 489993,40 грн. та по штрафам - 22024,86 грн.. (969340,33=457322,07+489993,40+22024,86) (а.с. 31). Разом з тим, згідно положень ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог. Особа розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відтак, оскільки мотивувальна частина позовної заяви містить обґрунтування вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотках (відсутнє посилання на таку складову заборгованості, яка зазначена в розрахунку, як штрафи), тому суд, незважаючи на автоматичне зазначення позивачем в резолютивній частині позову сукупної заборгованості, вважає за можливе розглядати позов у межах предявлених складових заборгованості, саме як таку, що складається із тіла кредиту та відсотків. Тобто в межах сум заборгованості: по кредиту - 457322,07 грн.; по відсотках - 489993,40 грн., що сукупно становить 947315,47 грн. (947315,47=457322,07+489993,40). Вказані обставини підтверджуються ретельно дослідженими в судовому засіданні доказами: копією кредитного договору № 04-2.1/290 від 12.04.2007 року; копією договору про внесення змін та доповнень №2 від 14.02.2011 року до кредитного договору №04-2.1/290 від 12.04.2007 року; заявою-анкетою позичальника на отримання кредиту від 14.02.2007 року. В судовому засіданні судом оглянуто і досліджено належним чином завірені документи, які надані представником ТОВ «Кредитні ініціативи», що підтверджують факт укладання договору про відступлення права вимоги, а також наявність в додатках до цієї угоди, зокрема, реєстру позичальників, в якому наявні відомості про переуступку банком ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитним договором № 04-2.1/290 від 12.04.2007 року. Крім того, судом оглянуто в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 135/67/14-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, згідно рішення Апеляційного суду Вінницької області від 07.04.2015 року по вказаній справі судом було встановлено, що [PERSON] отримувались кошти по кредитному договору № 04-2.1/290 від 12.04.2007 року. Встановлено, що відповідно до договору про відступлення права вимоги до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги за даним кредитним договором. Вказані обставини підтверджено також і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015 року, згідно якої рішення апеляційного суду залишено без змін. Відтак, обставини встановлені вказаними рішеннями апеляційного та касаційного судів спростовують твердження представників відповідача про те, що [PERSON] не отримував кредитні кошти і ТОВ «Кредитні ініціативи» не набуло право вимоги за кредитним договором № 04-2.1/290 від 12.04.2007 року. З копії розрахунку заборгованості за кредитом у валюті договору вбачається, що станом на 01.02.2016 року загальна сума заборгованості згідно договору №04-2.1/290 від 12.04.2007 року складає 969340,33 грн., а саме: заборгованість за кредитом -17895,58 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 457322,07 грн.; по відсотках - 19174,05 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 489993,40 грн. та по комісії 861,86 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 22024,86 грн. (457322,07+489993,40+22024,86=969340,33). З копії повідомлення №РІВ-КІ-1147/15 про усунення порушень від 22.02.2016 року надісланого ТОВ «Кредитні ініціативи» [PERSON] вбачається, що кредитор вимагав повернути заборгованість за кредитом. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі й на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Згідно п. 6.5 договору кредиту, у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 20 % річних від простроченої суми. Тому суд вважає, що позивач має право на стягнення заборгованості за кредитним договором відповідно до умов договору, оскільки згідно укладеного договору відступлення прав вимоги ТОВ «Кридитні Ініціативи» набуло права грошової вимоги до [PERSON] по стягненню заборгованості за кредитним договором. Щодо твердження відповідача про те, що кредитор не має права стягувати списану банком заборгованість, слід відмітити таке. Списання безнадійної заборгованості за кредитами та нарахованими за ними процентами не є підставою для припинення вимог банку до позичальника. Банк відповідно до законодавства України продовжує роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості. Крім цього, згідно п. 7, чинної на час списання банком заборгованості,\~Постанови Правління\~НБУ № 172 від 01 червня 2011 року «Про затвердження Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву», відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року\~№ 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1\~ст. 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст.\~599-601,\~604-609 ЦК України. Таким чином, в даному випадку боргові зобов'язання відповідача перед банком не можна вважати погашеними. Відтак, суд відхиляє доводи представників відповідача щодо відсутності підстав у банку для передачі права вимоги за кредитним договором, а також підстав для задоволення позову нового кредитора про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором, у звязку із списанням банком заборгованість за кредитним договором згідно своїх внутрішніх документів. Такі висновки суду відповідають практиці Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, висловленій, зокрема, в постанові від 09.03.2016 року по справі №6-26155ск15. Щодо твердження представників відповідача про погашення боргу за рішенням апеляційного суду, та припинення дії кредитного договору, суд враховує таке. З копії витягу з реєстру позичальників до договору про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» вбачається, що станом на 17.12.2012 року, згідно договору №04-2.1/290 від 12.04.2007 року у [PERSON] була основна непогашена прострочена сума кредиту 28338,22 дол. США та сума нарахованих, але не сплачених строкових процентів 6183,14 дол. США. З копії рішення Апеляційного суду Вінницької області від 07.04.2015 року по справі №135/67/14-ц та метеріалів цієї цивільної справи вбачається, що суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №04-2.1/290 від 12.04.2007 року, розрахованої станом на 01.11.2013 року, в загальній сумі 345466,81 грн., що складається з 226507,39 грн. заборгованість по кредиту; 89008,85 грн. заборгованість по процентам; 5000,06 грн. - комісія; 24950,31 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязання, вирішив звернути стягнення на недобудований житловий будинок з господарськими будівлями власником якого є [PERSON], що розташований в м. Ладижин по вул.Прибережна, буд.16/1. Згідно платіжного доручення №439 від 06.10.2015 року [PERSON] сплачено 345466,81 грн. на рахунок ВДВС по м. Ладижину на виконання виконавчого провадження ВМ № 48790517 (а.с. 67). З копії розпорядження №48790517/2 винесеним 13.10.2015 року старшим державним виконавцем Пекною Я.М. вбачається, що кошти в сумі 345466,81 грн., які надійшли від [PERSON], слід перерахувати на користь стягувача - ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с. 66). В звязку з чим державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.10.2015 року (а.с. 68). З оглянутої в судовому засіданні цивільної справи №135/67/14-ц вбачається, що ТОВ «Кредитні ініціативи» зверталося до Ладижинського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 58-61). В позовних вимогах якої просили суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №04-2.1/290 від 12.04.2007 року, яка станом на 01.11.2013 року складала 345466,81 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на недобудований житловий будинок з господарськими будівлями власником якого є [PERSON], що розташований в м.Ладижин по вул.Прибережна, буд.16/1. Таким чином, встановлено, що заборгованість на загальну суму 345466,81 грн. було визначено станом на 01.11.2013 року. На той час заборгованість згідно розрахунку складалась із боргу по: кредиту - 28338,22 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складала 226507,39 грн.; по відсотках 11135,85 дол. США (по курсу НБУ 89008,85 грн.); по комісії 625,58 дол. США (по курсу НБУ 5000,26 грн.); пеня 3121,52 дол. США (по курсу НБУ 24950,31 грн.). Вказаний розмір заборгованості станом на 01.11.2013 року, відповідає також і розміру заборгованості на цю ж дату, що вказана в розрахунку позивача по даній справі (а.с. 31), який ретельно перевірений судом (сума заборгованості на дату переуступки та подальших щомісячно нарахованих складових боргу за кредитом до 01.11.2013 року). Що додатково підтверджує правильність проведення розрахунку, враховуючи, крім іншого й ту обставину, що правильність такого розрахунку була встановлена і рішенням суду апеляційної інстанції (станом на 01.11.2013 року). Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки не є перешкодою для предявлення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 04.09.2013 року по справі № 6-73цс13 та положенням п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Посилання представників відповідача на подвійне стягнення заборгованості за кредитним договором, з посиланням на наявність рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та подачею позову про стягнення заборгованості за кредитом, є необґрунтованими, зважаючи, зокрема, на таке. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Отже, стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від\~03.02.2016 року по справі № 6-1080цс15, який відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та для всіх судів України.\~\~ Наданими відповідачем доказами підтверджується те, що [PERSON] дійсно було перераховано кошти в сумі 345466,81 грн. на рахунок виконавчої служби, які в подальшому були перераховані на рахунок ТОВ «Кредитні ініціативи». Із відбитку штампу на платіжному дорученні (а.с. 66) видно, що кошти було перераховано на рахунок позивача 16.10.2015 року. Відповідно до умов кредитного договору, на відповідачеві, з урахуванням положень ст. 1054 ЦК України та того, що кредит надавався у доларах США, лежав обов'язок по поверненню саме доларів США. Положеннями ч. 2 ст. 533 ЦК України встановлено, що офіційний курс валюти визначається на день платежу (що відповідає практиці Вищого спеціалізованого суду України, викладеній, зокрема, в постанові від 27.04.2016 року по справі №511/1770/14ц). Станом на 16.10.2015 року, 345466,81 грн. за курсом долара США відносно національної валюти, встановленого НБУ (2169,0618 грн. за 100 дол. США), становило 15927,02 дол. США. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 31) видно, що 16.10.2015 року на рахунок позивача надійшов платіж в сумі 15927,02 дол. США, який зараховано в рахунок погашення боргу за кредитом (в тому числі й 10442,64 дол. США боргу за тілом кредиту, що на дату зарахування за курсом НБУ становило 226507,39 грн.). Оскільки цивільна справа №135/67/14-ц та прийняте по ній рішення Апеляційного суду Вінницької області від 07.04.2015 року стосувались звернення стягнення на предмет іпотеки, при цьому відомостей про те, що таке звернення було здійснене відповідачем не надано, сплачена боржником сума в національній валюті була зарахована кредитором на виконання кредитного договору, в рахунок погашення заборгованості за кредитом у валюті зобовязання, відповідно до курсу НБУ на дату такого зарахування, оскільки кредитний договір після винесення рішення апеляційним судом продовжував діяти, відсотки, та інші платежі за кредитом продовжували нараховуватись. Відповідне зарахування відображено в розрахунку позивача. Так, п. 3.2 кредитного договору передбачено, що нарахування банком процентів за користування кредитом починається з дати його видачі по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. Пунктом 7.1 договору кредиту передбачено, що договір діє до повного повернення позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування ним та до повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобовязань, прийнятих ним на себе згідно умов цього договору. Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року по справі № 6-1206цс15, яка є обовязковою для застосування. Виходячи із наведеного, оскільки позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 01.02.2016 року в сумі 947315,47 грн., що складається із боргу за кредитом в сумі 457322,07 грн., боргу по відсотках в сумі 489993,4 грн., тому, враховуючи положення ст.11 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Кредитні Ініціативи» знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, і позов про стягнення вказаних сум підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved