Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

ТзОВ «Споживчий Центр» звернулись до суду з вимогами про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, покликаючись на те, що [PERSON] звернувся до ТзОВ «Споживчий Центр» з метою отримання кредиту, у звязку з чим уклав договір № 04.11.2018-100003024 від 04.11.2018 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2000,00 грн.. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав договірних зобов'язань та станом на теперішній час сума заборгованості та штрафу за кредитним договором становить 3508,80 грн. Просить позов задовольнити, стягнути суму заборгованості у повному обсязі та судові витрати. Учасники у судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, а тому згідно ст.223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати по суті у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. \~ \~ \~ \~Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України\~ у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 04.11.2018 року між ТОВ «Споживичий Центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір 04.11.2018-100003024 (в подальшому - договір), відповідно до п.1.1 якого за цим Договором Кредитор зобов'язується надати [PERSON] Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов'язується повернути [PERSON] та сплатити Проценти за користування ним. Договір укладений на строк до одного місяця (п.8.1. договору), кредит наданий на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов'язків найманого працівника (п.1.2 договору), внаслідок чого цей договір не є договором про споживчий кредит та на нього не поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування», так як відповідно до п.1 ч.2 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон не поширюється на кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. Відповідно до п.1.4. договору Кредитор надає Позичальнику [PERSON] у розмірі 2 000,00 грн. на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення [PERSON] до 18.11.2018 р. та платою за користування [PERSON] у розмірі 560 грн. 04.11.2018 року позивач видав відповідачу [PERSON] у розмірі 2 000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером №5 243 від 04.11.2018 р., чим виконав свої зобов'язання своєчасно та в повному обсязі. Відповідно до п.п.4.1 договору Позичальник зобов'язується забезпечити своєчасне повернення [PERSON] та Процентів за користування ними шляхом внесення в касу Кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора в такі терміни: а) повернення кредиту до 18.11.2018 р.; Проценти за користування кредитом - в день повернення кредиту або в останній день строку, на який [PERSON] пролонгований; в) штрафні санкції, які можуть бути нараховані Кредитором за несвоєчасне виконання зобов'язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред'явлення Кредитором вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Позивачем та відповідачем строки повернення [PERSON] та Процентів не переносились. До теперішнього часу відповідач не сплатив позивачу заборгованість, розрахунок та розмір якої зазначені в додатку №1 до даної позовної заяви, чим порушив свої зобов'язання, встановлені договором. Згідно ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1. ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності із ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 Цивільного кодексу України. Згідно ст.ст.\~1054\~ЦК України\~позичальник зобовязаний\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти на\~умовах,\~встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до підп.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пунктом 5.4 договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання Позичальником грошових зобов'язань за Договором Кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Отже, сума штрафу, на яку має право позивач та яку відповідач повинен сплатити позивачу, становить 2 358,27 грн. відповідно до розрахунку, наведеного у додатку №1 до даної позовної заяви. Однак, в даній позовній заяві позивач просить стягнути лише частину штрафу у розмірі 1 000,00, що не є відмовою позивача від права на стягнення іншої частини штрафу у майбутньому. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження під час судового розгляду, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved