Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15.01.2016 року (а.с. 105-107), звернулося до суду з позовом до відповідачів про: - стягнення з відповідача (1) кредитної заборгованості за кредитним договором від 15.03.2007 року №29/8-07, яка станом на 31.08.2015 року становить 197559,78 євро, що в гривневому еквіваленті станом на 31.08.2015 року складає 4716098,67 грн. (в т.ч. 65488,78 євро, яка в гривневому еквіваленті становить 1563327,34 грн. - заборгованість по тілу, 57202,38 євро, що в гривневому еквіваленті становить 1365521,20 грн. - відсотки та 74868,82 Євро, що в гривневому еквіваленті становить 1787250,13 грн. - пеня; - звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15.03.2007 року№ 29/8-07 в розмірі 197 559,78 євро, що в гривневому еквіваленті станом на 31.08.2015 року становить 4716098,67 грн., на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку загальною площею 1764 кв.м., за кадастровим номером [NUMBER], яка розташована в [ADDRESS] та належить відповідачу (2) [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів, згідно з Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; - звернення стягнення, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15.03.2007 року № 29/8-07 в розмірі 197 559,78 євро, що в гривневому еквіваленті станом на 31.08.2015 року становить 4716098,67 гривень, на предмет застави, а саме на транспортний засіб, екскаватор марки «LІEBNERR А 900 С», 1991 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], двигун [NUMBER], який належить відповідачу (2) [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; - звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15.03.2007 року № 29/8-07 у розмірі 197559,78 євро, що в гривневому еквіваленті станом на 31.08.2015 року становить 4716098,67 грн., на предмети застави, а саме: 1. транспортний засіб, автомобіль марки «SCHWARZMUELLER SPA ЗЕ», н/причіп бортовий Е, 2001 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], шасі [NUMBER]; 2. транспортний засіб (вантажна автомашина), марки «DAIMLER-BENZ», сідловий тягач-Е, 1999 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] шасі [NUMBER]; 3. транспортний засіб (напівпричеп бортовий), марки «SCHMITZ», н/причіп бортовий-Е, 1997 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], шасі [NUMBER], які належать відповідачу (3) [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Позовні вимоги обґрунтовується посиланням на те, що в процесі цивільно - правової реалізації укладених між позивачем та відповідачами (1), (2), (3) договорів кредиту, іпотечного договору та договорів застави, зобов'язання відповідачів перед банківською установою зі сплати кредиту та інших нарахувань залишилися невиконаними, внаслідок чого відповідачі заборгували перед Банком станом на 31 серпня 2015 року суму за предметом позову. Нормативно - правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані також приписи ст.ст. 526, 527, 599, 625, 1049 Цивільного кодексу України, ст. 20 Закону України «Про заставу» та ст. 33 Закону України «Про іпотеку». Представник позивача у судове засідання не з'явився, оскільки заявив клопотання про розгляд справи без його участі, на підставі наявних у матеріалах справи доказах. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечив. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи відповідачі (1), (2), (3) в судове засідання повторно не з'явилися (а.с. 90, 91, 92, 97, 99, 104 «а»), про причину неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або заперечень проти позову не надали, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Відповідно до частини першої ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. 15 березня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, в особі в.о. керуючого філією «Відділення Промінвестбанку в м.Ужгород», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі - Банк) та [PERSON] (надалі - Позичальник) був укладений Кредитний договір №29/8-07 (а.с. 46-50), на підставі якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти на придбання автомобілю у розмірі 75000 євро на строк до 14.03.2014, а Позичальник щомісячно здійснювати погашення частини кредиту та процентів згідно з Графіком погашення кредиту (додаток № 1 до кредитного договору), який є невід'ємною його частиною (п. 2.4 Договору). Згідно з п. 7.1 кредитного договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до повного повернення Позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування ним та до повного виконання Позичальником будь-яких інших грошових зобов'язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього Договору. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та відповідачем (2) [PERSON], 15.03.2007 року та 17.04.2007 року були укладені договір застави (майнової поруки) за №78/44-2007 (а.с. 55-58) та іпотечний договір №115/23-2007 (а.с. 51-54), на підставі яких відповідач (2) надав в заставу Банку належний на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER], виданий 26.12.2006 року Мукачівською районною інспекцією Держтехнагляду, транспортний засіб марки ««LІEBNERR А900 С», 1991 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], двигун [NUMBER], а також належну у відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 20.02.2007 року Зняцівською сільською радою Мукачівського району, земельну ділянку площею 1764 га. за кадастровим номером [NUMBER], яка розташована в [ADDRESS] Крім цього, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 15.03.2007 №29/8-07, між Банком та відповідачем (3) [PERSON] був укладений договір застави від 15.03.2007 року за №77/44-2007, у відповідності до якого останній передав в заставу Банку належні на праві приватної власності транспортний засіб марки «DAIMLER-BENZ», сідловий тягач-Е, 1999 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], шасі [NUMBER] та транспортний засіб (напівпричеп бортовий), марки «SCHMITZ», н/причіп бортовий-Е, 1997 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], шасі [NUMBER] (а.с. ). Також, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 15.03.2007 №29/8-07, між Банком та відповідачем (3) [PERSON] був укладений договір застави від 17.05.2007 року за №172/44-2007, у відповідності до якого відповідач (3) надав в заставу Банку належний на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки [NUMBER] виданого 17.03.2007 РЕП Мукачівським МРВ, транспортний засіб марки «SCHWARZMUELLER SPA ЗЕ», н/причіп бортовий Е, 2001 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], шасі [NUMBER] (а.с. 59-61). Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить також із того, що договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). Разом з тим, за статтею 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга ст. 1050 Цивільного кодексу України). Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент ухвалення судового рішення по справі, зобов'язання за Кредитним договором від 15.03.2007 №29/8-08 Позичальником не виконані. Заборгованість Позичальника станом на 31.08.2015 року складає суму 197559,78 євро, що в гривневому еквіваленті становить 4716098,67 грн. (розрахунок, а.с. 63) (в т.ч. 65488,78 євро, що в гривневому еквіваленті становить 1563327,34 грн. - заборгованість по тілу, 57202,38 Євро, що в гривневому еквіваленті становить 1365521,20 грн. - відсотки та 74868,82 Євро, що в гривневому еквіваленті становить 1787250,13 грн. - пеня) підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.ст. 57-60 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачем (1) не спростована. За несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом Позичальник сплачує Банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення, та нараховується щоденно, а також штраф в розмірі 0,1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу (п. 6.4 кредитного договору). За п. 6.5 кредитного договору, у випадку порушення Позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти у розмірі 14 % річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, вимога Банку про стягнення з відповідача (1) суми вказаної кредитної заборгованості за кредитним договором від 15.03.2007 року №29/8-07 підлягає задоволенню. Звертаючись до суду за захистом свого порушеного права, внаслідок неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором, позивач також просив звернути стягнення на предмети застави та іпотеки. Згідно з положеннями ст. 572 та ст. 574 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Правовими приписами ст.ст. 589, 590 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави, яке здійснюється за рішенням суду. У відповідності до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. (ч. 1, ч. 6 ст. 20 цього Закону). Згідно з нормативним правилом, передбаченим ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (частини перша та третя), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 (надалі - Постанова №5) зазначено, що виключно позивачеві належить право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо). Згідно з п. 5.1 іпотечного договору від 17.04.2007 року (а.с. 51-54), Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет іпотеки та його реалізацію у випадках, якщо у момент настання строку виконання Боржником зобов»язань за Кредитним договором вони не будуть виконані повністю, а саме при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до Кредитного договору строки суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті у передбачені Кредитним договором строки сум відсотків (сум комісійної винагороди за управління кредитом); та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум неустойки (в т.ч. штрафу), що передбачені Кредитним договором. Звернення стягнення на Предмет іпотеки/ в тому числі на земельну ділянку, яка належить Майновому поручителю на правів приватної власності/ може відбуватися будь-яким із вказаних у цьому договорі способів, на вибір Іпотекодержателя. Відповідно до п.5.1 Договорів застави від 15 березня та 17 травня 2007 року (а.с. 55-59, 60-62), Заставодержатель набуває право звернення стягнення на Майно та його реалізацію у випадку, якщо у момент настання строку виконання Позичальником зобов»язань за Кредитним договором вони не будуть виконані повністю, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до Кредитних договорів строки сум кредитів; та/або при несплаті або частковій несплаті у передбачені Кредитними договорами строки сум відсотків (сум комісійної винагороди за управління кредитами); та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум неустойки (в т.ч. штрафу), що передбачені Кредитними договорами або незалежно від настання строку виконання Позичальником будь-яких зобов»язань за Кредитними договорами виникненні підстав, вказаних у п. 3.1.5 цього Договору. З урахуванням вищезазначених норм законодавства та положень укладеного між сторонами іпотечного договору та договорів застави, а також приймаючи до уваги те, що забезпечені за заставою та іпотекою зобов'язання відповідачів (2), (3) за кредитним договором не виконанні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет застави та іпотеки підлягає задоволенню. Судові витрати по справі у сумі 4872 грн. (судовий збір а.с.21, 80) підлягають віднесенню на відповідачів відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України та абзацу шостого п. 35, абзацу третього п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». На підставі наведеного,

Outcome: approved