Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою про звернення стягнення, на виконання кредитного договору від 25 квітня 2008 року, укладеного з [PERSON], на предмет іпотеки - квартири [ADDRESS], загальною площею 34,5 кв.м, яка належать на праві власності [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» та стягнути судові витрати у розмірі 1230,97 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідно до кредитного договору № 0315/0408/88-082 від 25 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], останній отримав грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 7 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11, 9 % з кінцевим терміном повернення 24 квітня 2018 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 25.04.2008 року, згідно якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] , що належить йому на праві власності. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу, відповідно до якого Факторингова компанія «Вектор Плюс» отримала право вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить АКБ «ТАС-Комерцбанк» на підставі документації. 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу, відповідно до якого ТзОВ «Кредитні ініціативи» отримало право вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі документації. В зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором за [PERSON] станом на 01 квітня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 111 627,09 грн. грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 52705,84 грн., відсотків - 27340,54 грн., пені - 31580,71 грн. Тому в рахунок погашення вищевказаною заборгованості за кредитним договором слід звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру , що знаходиться за адресою [ADDRESS]. В судове засідання представник позивача не з'явився, до початку розгляду справи подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити та проти постановки заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не з'явився, про час та день розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Треті особи у судовому засіданні участі не приймали, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином., про причини своєї неявки суд не повідомили. Суд відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалює рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0315/008/88-082 відповідно до якого останній отримав грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 7000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11, 9 % з кінцевим терміном повернення 24 квітня 2018 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 0315/008/88-082 -Z-1 від 25.04.2008 року, згідно якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру що знаходиться за адресою [ADDRESS] що належить йому на праві власності. Початкова ціна предмета іпотеки встановлена договором іпотеки і становить 55976 грн. Відповідно до договорів факторингу від 28 листопада 2011 року між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» відбулась заміна кредитора, а саме на ТзОВ «Кредитні ініціативи», що набув права вимоги заборгованості по кредитному договору № 0315/008/88-082 від 25 квітня 2008 року позичальником якого є [PERSON] та вимога за іпотечним договорам № 0315/008/88-082 -Z-1 від 25.04.2008 року іпотекодавцем якого є [PERSON] Оскільки [PERSON] належним чином зобов'язань за кредитним договором не виконував, відповідно до умов договору іпотеки у позивача виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки. В зв'язку з виникненням у [PERSON] заборгованості за кредитним договором ТзОВ «Кредитні ініціативи» направляло на адресу боржника та іпотекодавця вимогу про усунення порушення умов кредитного договору.Однак, на час звернення до суду із даною позовною заявою вимога не виконана. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч.1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки . Разом з тим, 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» згідно з п.1 даного закону не може бути примусово стягнуте (відчужене баз згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та /або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов»язань громадянина України ( позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що вони використовуються як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку. Мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений цим Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій…» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки, та провадять конкретні виконавчі дії; заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій…» не підлягає виконанню. Закон України «Про мораторій…» не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-57цс15 (постанова від 27 травня 2015 року). Відтак, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є підставною і підлягає до задоволення із застосуванням відстрочення виконання судового рішення в цій частині до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно до п.42 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п.4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки-шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Відповідно до положень ст. 40 ч.ч. 1, 2 Закону України «Про іпотеку» (Закон № 898-IV, нормативні акти в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей; виселення проводиться у порядку, встановленому законом; після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги; якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Тобто, задовольняючи вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд вважає, що і вимога Банку про виселення всіх мешканців предмета іпотеки підлягає до задоволення. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1230,97 грн .

Outcome: approved