Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Так як батько добровільно допомоги на утримання дітей не надає, то [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з батька дітей аліментів на їх утримання у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, направивши до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, направивши до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини позивача та відповідача, суд розглядає справу за відсутності сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження (серії І-СР № 200665 від 30.12.2014 року) батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження (серії І-СР № 200666 від 30.12.2014 року) батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Таким чином суд вважає доведеним, що відповідач є батьком вказаних дітей, а тому, відповідно до вимог чинного законодавства та міжнародних правових актів на нього також покладається обовязок щодо належного утримання та матеріального забезпечення дітей. Так, згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, який зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач є працездатним, а тому може і зобовязаний надавати допомогу на утримання дитини, так як доказів про своє скрутне матеріальне становище суду теж не надав. Оскільки відповідач має задовільний стан здоровя, на своєму утриманні непрацездатних членів сімї не має, є працездатним, а тому суд вважає, що відповідач може і зобовязаний надавати допомогу на утримання дітей. Разом з тим, суд вважає, що розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, має бути співмірним із встановленим розміром прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також з обов'язком обох батьків утримувати своїх дітей, а тому суд вважає, що аліменти на утримання дітей підлягають стягненню з відповідача у частці від заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення. Суд також приходить до висновку про стягнення з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судових витрат. На підставі зазначеного та

Outcome: approved