Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

сторони в шлюбі з 27.02.2009р., мають доньку [PERSON], [INFO] 26.04.2017р. [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, через відсутність взаємопорозуміння, він не поважав її як дружину, бив її, тому спільно не проживають, не підтримують подружніх стосунків, просила розірвати шлюб. В суді [PERSON] позов підтримала, з мотивів у ньому наведених, також пояснила, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він зловживав алкогольними напоями, не поважав її як дружину, бив її, тому влітку 2013р. вона вигнала його, з цього часу припинили подружні стосунки, проживають окремо, дала інші пояснення, просила розірвати шлюб. Від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась. Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи, з огляду на положення ст. 74 ЦПК України, повідомлений належно (а.с. 14, 19, 20). Згідно ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. Із долучених до справи свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження. (а.с. 4, 9) видно, що сторони в шлюбі з 27.02.2009р., мають доньку [PERSON], [INFO] Із пояснень позивачки, а не вірити таким суд не має підстав, убачається, що через сварки та застосування відповідачем фізичного насильства щодо позивачки, сторони влітку 2013р. припинили подружні стосунки, проживають окремо, позивачка настоює на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 110 СК України позов не може бути пред'явлено в т.ч. протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON], як убачається із її пояснень в суді, не бажає поновлювати з відповідачем сімейні стосунки, заперечує у наданні строку для примирення та настоює на розірванні шлюбу. Про байдужість відповідача до перебування в шлюбі з позивачкою, свідчить його ставлення до розгляду справи в суді, і зокрема - неявка в судове засідання по справі. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов. Наявність в сторін дитини, суд оцінює, як обставину, що заслуговує уваги, але з огляду на вищенаведене, що дитина постійно при позивачці, спору щодо її виховання між сторонами немає, розцінює як таку, що не перешкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved