Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.11.1992 року, від шлюбу мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO] та двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] 28.11.2017 року звернулася з позовом до суду про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося через протилежні погляди на шлюб і сімю та зловживання відповідачем алкоголю, у них постійно виникали сварки, конфлікти, свідками яких були діти. Зазначила, що їхня сімя остаточно розпалася, проживають окремо, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Переконана, що шлюб носить формальний характер, а подальше сумісне життя та збереження сімї є неможливим та недоцільним. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на мотиви такого, та доповнила, що з лютого 2017 року проживають окремо, не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. Наполягає на розірванні шлюбу та просить позов задовольнити, не надавати строку для примирення, оскільки це суперечитиме її інтересам та інтерсам дітей, так як конфліктна ситуація в сімї негативно впливає на психологічний стан дітей. Відповідач, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, в судове засідання повторно не зявився, причин неявки суду не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.\~\~\~ Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони зареєстрували шлюб 28 листопада 1992 року у відділі запису актів громадянського стану виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів, актовий запис № 3291 (а.с.7), в якому мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 5) та двох синів [PERSON] та [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Також встановлено, що сторони з лютого 2017 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, припинили сімейні стосунки. Позивач примирення вважає неможливим та наполягає на розірванні шлюбу. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сімї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати.

Outcome: approved