Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

ТОВ «Вердикт\~Капітал»звернулося до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ПАТ «Банк Восток» про припинення (зняття) обтяження щодо нерухомого майна. В обґрунтування позову зазначено, що ТОВ «Вердикт Капітал» є іпотекодержателем іпотечного майна - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 355,4 кв.м. та земельна ділянка, загальною площею 0,103 га, кадастровий номер 1221486200.02.051.0031, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Наразі іпотекодержатель не має можливості на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, оскільки старшим державним виконавцем ВДВС Дніпропетровського РУЮ Тітовою Г.О. накладено обтяження на іпотечне майно за №10828391 від 14.02.2011 року внесеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №24319616 від 07.02.2011 року; за №10828409\~від 14.02.2011\~року внесеного на\~підставі постанови\~про відкриття\~виконавчого провадження\~№24319616\~від 07.02.2011\~року.\~ТОВ «Вердикт\~Капітал»,\~в порядку\~досудового врегулювання\~спору,\~звернувся до\~ВДВС Дніпропетровського\~РУЮ з\~заявою про\~зняття арешту\~з майна,\~адже тільки\~у Відділу\~державної виконавчої\~служби Дніпропетровського\~районного управління\~юстиції (нині\~- Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) є повноваження, щодо зняття арешту з майна у даному випадку. Будь-якої відповіді на вказану заяву на адресу ТОВ «Вердикт Капітал» не отримував, а тому змушений звернутися саме до суду за захистом свого порушеного права, оскільки в позасудовому порядку вирішити це питання не має можливості. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив суд припинити (зняти) обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єктів нерухомого майна, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 355,4 кв.м. та земельна ділянка, загальною площею 0,103 га, кадастровий номер 1221486200.02.051.0031, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), Іпотекодержателем якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ 36799749) за наступними номерами: ?за №10828391 від 14.02.2011 року внесеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №24319616 від 07.02.2011 року старшим державним виконавцем ВДВС Дніпропетровського РУЮ Тітовою Г.О.; ?за №10828409\~від 14.02.2011\~року внесеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №24319616 від 07.02.2011 року, старшим державним виконавцем ВДВС Дніпропетровського РУЮ Тітовою Г.О. Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 2\~102 грн. Проти ухвалення заочного судового рішення не заперечує. [PERSON] , представники Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та ПАТ «Банк Восток» повторно у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Станом на день розгляду справи відповідач [PERSON] відзив на позов не подав. З урахуванням наведеного суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 223 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що згідно інформаційної довідки №232627295 від 16.11.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ 36799749) є Іпотекодержателем нерухомо майна - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 355,4 кв.м. та земельна ділянка, загальною площею 0,103 га, кадастровий номер 1221486200.02.051.0031, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] . Дані обставини підтверджуються записами про іпотеку №38278301 від 26.12.2006 року та №38278200 від 26.12.2006 року внесеними приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко Н.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54166491 від 21.09.2020 року. Разом з\~тим,\~відповідно до\~зазначеної довідки\~станом на\~16.11.2020\~року містяться\~записи про\~обтяження на\~вищевказане майно,\~а саме:\~за №\~10828391\~від 14.02.2011\~року внесеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 24319616 від 07.02.2011 року старшим державним виконавцем ВДВС Дніпропетровського РУЮ Тітовою Г.О.; та за № 10828409 від 14.02.2011 року внесеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №24319616 від 07.02.2011 року, старшим державним виконавцем ВДВС Дніпропетровського РУЮ Тітовою Г.О. 25 грудня 2006 року між [PERSON] та ЗАТ «Агробанк» було укладено кредитний договір №206.840.06.02, відповідно до якого Банк надав Позичальнику грошові кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії окремими траншами з лімітом кредитування в сумі 127\~619 доларів США строком до 24.12.2013 року зі сплатою 15,5% річних. 29 травня 2007 року між ЗАТ «Агробанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до Договору про надання кредитної лінії № 206.840.06.02 від 25.12.2006 року. 25 грудня 2006 року, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №206.840.06.02 між [PERSON] та ЗАТ «Агробанк» було укладено іпотечний договір №206.840.06.02.1, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. за реєстровим №4410, за яким у іпотеку передано наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 355,4 кв.м. та земельна ділянка, загальною площею 0,103 га, кадастровий номер [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] . Також, 25 грудня 2006 року між [PERSON] та ЗАТ «Агробанк» було укладено договір про задоволення вимог Іпотекодержателя до Іпотечного договору №206.840.06.02.1 від 25.12.2006р., зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. за реєстровим №4411, за яким визначено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки в разі порушення Іпотекодавцем зобов`язань, встановлених основним договором, або умов Іпотечного договору № 206.840.06.02.1 від 25.12.2006р. 29 травня 2007 року між ЗАТ «Агробанк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до Іпотечного договору №206.840.06.02.1 від 25.12.2006 року, посвідченого 25.12.2206 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. за реєстровим № 4410. Внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором №206.840.06.02. від 25.12.2006 р., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. вчинено виконавчий напис від 17.01.2011 року, що зареєстрований за №105, яким звернено стягнення на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , опис об`єкта: А-будинок, загальна площа - 355,4 кв.м., житлова площа 247,6 кв.м., Б- навіс, басейн, №1-3 - огорожа та земельну ділянку площею 0,103га, знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1221486200.02.051.0031, що належать на праві власності [PERSON] 07.02.2011\~року на\~підставі вищезазначеного\~старшим державним\~виконавцем ВДВС\~Дніпропетровського РУЮ\~Тітовою Г.О.\~відкрито виконавче\~провадження №24319616\~з примусового\~виконання виконавчого\~напису №105\~від 17.01.2007\~в рамках\~якого й\~було накладено\~арешт на\~іпотечне майно: домоволодіння загальною площею 355,4 кв. м та житловою площею 247,6, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,103га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 28 березня 2011 року між ПАТ «ХК Банк» та ПАТ «Платинум Банк» укладено Договір відступлення прав вимоги №20110328-Г, відповідно до п.1.1. якого Первісний кредитор (ПАТ «ХК Банк») відступив Новому кредитору (ПАТ «Платинум Банк»). 04 вересня 2020 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки фізичних осіб №401, відповідно до якого ПАТ «Платинум Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами іпотеки, в тому числі за Іпотечним договором №206.840.06.02.1. Позивач звернувся до Дніпровського районного\~ВДВС Південно-східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Дніпро)з питанням про зняття арешту, але відповіді не отримав, а тому позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно із ст. 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майна. Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. За частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для реєстрації обтяження є втому числі і рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 30 цього закону дії або бездіяльність державного реєстратора може бути оскаржена до суду. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України). Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини передбачено наступне: «кожен має право на справедливий … розгляд його справи … незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…». Згідно до статті 129 Конституції України, «основними засадами судочинства є: законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;…гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом». Згідно до існуючої практики Європейського суду по правам людини, яка згідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV, наряду с Конвенцією є джерелом права, наявність безпристрасності по п.1 ст. 6 повинно визначатися по суб`єктивному та об`єктивному критеріям. У відповідності до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Судом з`ясовано, що як вбачається з позовної заяви спір між сторонами виник з приводу майна на яке постановою ДВС було накладено арешт та заборону на його відчуження, а саме: з інформаційної довідки №232627295 від 16.11.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ 36799749) є Іпотекодержателем нерухомо майна - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 355,4 кв.м. та земельна ділянка, загальною площею 0,103 га, кадастровий номер 1221486200.02.051.0031, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] . Дані обставини підтверджуються записами про іпотеку №38278301 від 26.12.2006 року та №38278200 від 26.12.2006 року внесеними приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко Н.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54166491 від 21.09.2020 року. Разом з тим, відповідно до зазначеної довідки станом на 16.11.2020 року містяться записи про обтяження на вищевказане майно, а саме: за № 10828391 від 14.02.2011 року внесеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 24319616 від 07.02.2011 року старшим державним виконавцем ВДВС Дніпропетровського РУЮ Тітовою Г.О.; та за № 10828409 від 14.02.2011 року внесеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №24319616 від 07.02.2011 року, старшим державним виконавцем ВДВС Дніпропетровського РУЮ Тітовою Г.О. 25 грудня 2006 року між [PERSON] та ЗАТ «Агробанк» було укладено кредитний договір №206.840.06.02, відповідно до якого Банк надав Позичальнику грошові кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії окремими траншами з лімітом кредитування в сумі 127 619 доларів США строком до 24.12.2013 року зі сплатою 15,5% річних. 29 травня 2007 року між ЗАТ «Агробанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до Договору про надання кредитної лінії № 206.840.06.02 від 25.12.2006 року. 25 грудня 2006 року, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №206.840.06.02 між [PERSON] та ЗАТ «Агробанк» було укладено іпотечний договір №206.840.06.02.1, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. за реєстровим №4410, за яким у іпотеку передано наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 355,4 кв.м. та земельна ділянка, загальною площею 0,103 га, кадастровий номер [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] . Також, 25 грудня 2006 року між [PERSON] та ЗАТ «Агробанк» було укладено договір про задоволення вимог Іпотекодержателя до Іпотечного договору №206.840.06.02.1 від 25.12.2006р., зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. за реєстровим №4411, за яким визначено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки в разі порушення Іпотекодавцем зобов`язань, встановлених основним договором, або умов Іпотечного договору № 206.840.06.02.1 від 25.12.2006р. 29 травня 2007 року між ЗАТ «Агробанк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до Іпотечного договору №206.840.06.02.1 від 25.12.2006 року, посвідченого 25.12.2206 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. за реєстровим № 4410. Внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором №206.840.06.02. від 25.12.2006 р., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. вчинено виконавчий напис від 17.01.2011 року, що зареєстрований за №105, яким звернено стягнення на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , опис об`єкта: А-будинок, загальна площа - 355,4 кв.м., житлова площа 247,6 кв.м., Б- навіс, басейн, №1-3 - огорожа та земельну ділянку площею 0,103га, знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1221486200.02.051.0031, що належать на праві власності [PERSON] 07.02.2011 року на підставі вищезазначеного старшим державним виконавцем ВДВС Дніпропетровського РУЮ Тітовою Г.О. відкрито виконавче провадження №24319616 з примусового виконання виконавчого напису №105 від 17.01.2007 в рамках якого й було накладено арешт на іпотечне майно: домоволодіння загальною площею 355,4 кв. м та житловою площею 247,6, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,103га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 28 березня 2011 року між ПАТ «ХК Банк» та ПАТ «Платинум Банк» укладено Договір відступлення прав вимоги №20110328-Г, відповідно до п.1.1. якого Первісний кредитор (ПАТ «ХК Банк») відступив Новому кредитору (ПАТ «Платинум Банк»). 04 вересня 2020 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки фізичних осіб №401, відповідно до якого ПАТ «Платинум Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами іпотеки, в тому числі за Іпотечним договором №206.840.06.02.1. Отже у зв`язку з зазначеним ТОВ «Вердикт Капітал» набуло статусу нового кредитора (стягувача) і отримало право грошової вимоги до боржника (відповідач [PERSON] ) та у зобов`язанні змінився кредитор. Судом також було встановлено, що виконавче провадження №24319616 з примусового виконання виконавчого напису №105 від 17.01.2007 в рамках якого й було накладено арешт на іпотечне майно було завершено, а виконавчий напис повернуто первісному стягувачу. Відповідно до приписів статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в старій редакції) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених даним Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. В чинній редакції стаття 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Однак, арешт відносно вищевказаних об`єктів нерухомого майна залишився, а новий стягувач (ТОВ Вердикт Капітал) у встановленому законом порядку не звертався до суду щодо оскарження бездіяльності державного виконавця стосовно не зняття арешту з майна. Слід також звернути увагу, що оскарження дій і рішень державного виконавця, спрямованих на арешт спірного майна, не приведе до належного захисту прав позивача, оскільки навіть визнання судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений статтею 60 Закону № 606-ХІV (див. постанову від 12 лютого 2020 року у справі № 813/1341/15). Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (див. постанову від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (пункти 39, 62)). Згідно з частиною першою статті 60 Закону № 606-XIVу редакції, чинній на час звернення позивача до суду, з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту до суду може звернутися особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові. Проте позивач, будучи іпотекодержателем і правонаступником стягувача у виконавчому провадженні, звернувшись до суду з позовом, не стверджував, що предмет іпотеки належить йому, а не відповідачеві. Наполягав на знятті арешту з майна для того, щоб іпотекодержатель мав можливість на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Згідно з частиною першою статті 60 Закону № 606-XIVу редакції, чинній на час звернення позивача до суду, з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту до суду може звернутися особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові. Проте позивач, будучи іпотекодержателем і стягувачем у виконавчому провадженні, звернувшись до суду з позовом, не стверджував, що предмет іпотеки належить йому, а не відповідачеві. Наполягав на знятті арешту з майна у зв`язку з вище наведеними обставинами. Арешт з майна боржника можна зняти за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом № 606-XIV. А у разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, - за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (частини третя - п`ята статті 60 Закону № 606-XIV). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71)). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Тобто враховуючи вище наведене позивач обрав неефективний спосіб захисту, який не призведе до поновлення речового права на майно. Оскільки зняття арешту з майна здійснює виконавець, приймаючи постанову на підставі ухваленого судового рішення з цього питання, ефективним способом захисту права позивача на таке майно є звернення до суду за правилами цивільного судочинства з позовом про визнання права власності та зняття арешту зі спірного майна. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню повністю. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Не може суд прийняти до уваги позицію позивача стосовно наполягання на позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим ТОВ «Вердикт Капітал» в задоволенні позову до [PERSON] \~про припинення\~(зняття)\~обтяження щодо\~нерухомого майнавідмовити. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про припинення (зняття)\~обтяження щодо\~нерухомого майнав такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed