Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.06.2014 року і від спільного подружнього життя мають малолітню доньку Катерину, [INFO]. Позивач звернулася з позовом у суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя у них не склалось, чому вони припинили сімейні відносини і проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, їх сімя розпалась і примирення між ними неможливе. В судове засідання 24.11.2016 року позивач не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи, натомість подала на адресу суду заяву, що не може прибути в судове засідання, свій позов підтримує і просить проводити розгляд справи за її відсутності, що є її правом, закріплений у ч.2 ст.158 ЦПК країни. В судовому засіданні 24.11.2016 року відповідач заперечив проти розірвання шлюбу, наголосив, що примирення можливе і він намагатиметься вжити заходів щоб зберегти сімю, сподівається на налагодження відносин із дружиною, додатково пояснив, що вони з [PERSON] помирилися, проживають разом, мають спільне господарство, спільний бюджет, просить в позові відмовити. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 24.11.2016 року провадження у справі зупинялось на один місяць у зв'язку з необхідністю надання сторонам строку для примирення. Позивач 03.02.2017 року в судовому засіданні позов підтримала, зазначивши, що під час наданого судом строку їй з відповідачем примиритися не вдалося, він не робив жодних спроб досягти примирення, вона не змінила своєї позиції і категорично наполягає на розірванні шлюбу. Вважає, що їхня сімя остаточно розпалась і перспектив налагодження відносин немає. В судове засідання 03.02.2017 року відповідач не зявився, хоча належним чином був повідомлений про судове засідання, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки не повідомив. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушеннямправа дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканістьі може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 19.06.2014 року у Галицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №159 (а.с.5), від шлюбу мають малолітню доньку Катерину, [INFO] (а.с.6). Також встановлено, що сторони протягом тривалого часу проживають окремо один від одного, сімейних відносин не підтримують, не ведуть спільного господарства. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Суд намагався зберегти сімю сторін, надавав їм термін для примирення, проте вони не помирилися, позивач категорично примиритись не бажає, а відповідач погоджується на розірвання шлюбу, що свідчить про те, що вони втратили один до одного довіру та хороші почуття. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сімї [PERSON] неможливе, тому суд дійшов переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 551,20 грн. судового збору, сплаченого останньою при поданні позовної заяви (а.с.1).

Outcome: approved