overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2013 року, від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, мотивуючи свої вимоги тим, що причиною звернення до суду є несумісність їхніх характерів, розходження в поглядах на життя, сімейні сварки. З січня 2016 року, з відповідачем разом не проживають, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин, а тому просить суд розірвати шлюб, оскільки такий існує формально. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні дала пояснення аналогічні наведеним, позов підтримує, просить задоволити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового засідання. Факт належного повідомлення відповідача про дату час та місце судового засідань у справі, які відбулись 18.04.2016 року та 06.06.2016 року, підтверджується рекомендованими повідомленнями, які повернулись на адресу суду з відміткою про одержання судової повістки. Відповідно до ч.1 ст.224, ч.1 ст.225 ЦПК України суд визначив причини неявки відповідачки неповажними, та з урахуванням думки позивачки, ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з подружжя. Виходячи з вищенаведеного та, враховуючи те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, не бажає проживати з відповідачем однією сім'єю, проживають окремо та не підтримують шлюбних відносин з січня 2016 року, а тому суд приходить до висновку, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими й суперечили б інтересам позивачки, сім'я розпалась остаточно й поновлена бути не може, а тому формально існуючий шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 1978 року. Вважаючи, що фактично шлюб існує формально і не бажаючи підтримувати подружні стосунки, позивач з позовом про розірвання шлюбу 19 квітня 2017 року звернулася до суду. У судове засідання [PERSON] не зявилася, просила справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримала і не заперечила проти винесення заочного рішення (а.с. 16). Відповідач, будучи, з врахуванням положень ст. 74 ЦПК України, належним чином повідомленим про судові засідання призначені на 27 квітня 2017 року, 11 травня 2017 року та 24 травня 2017 року, до суду не зявився і не повідомив про причину своєї неявки та не подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 17, 19, 21). Частина 4 ст. 169 ЦПК України визначає, що у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом на підставі ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України та з врахуванням положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи за відсутності позивача. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити. Так, свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с 6) стверджується, що сторони із 28 жовтня 1978 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Із позовної заяви слідує, що народженні у шлюбі діти сторін уже досягли повноліття. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач своєю безпричинною неявкою проявив байдужість до існування шлюбу. Враховуючи, що сторони не бажають примирення чи збереження шлюбу, суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення, оскільки вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб (а.с. 6), позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище Саранчук змінила на прізвище чоловіка [PERSON]. У позовній заяві позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, отримане у шлюбі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 1995 року, який зареєстрували у Ременівській сільській раді Кам»янка-Бузького району Львівської області, згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], актовий запис № 12. Від даного шлюбу мають двоє дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Позивач звернувся до суду з заявою в якій просить задовольнити позовні вимоги,тому що сім»я фактично не існує, спільне господарство не ведеться. Спору про утримання дитини відсутні, шлюб фактично припинено. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідачка в судове засідання не з»явилась, хоча була повідомлена належним чином, не попередила суд про причину неявки. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України- у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 1999 року. Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 28 жовтня 1999 року між ним та відповідачем мотивуючи свої вимоги тим, що в кінці 2002 року відповідач, сказавши, що їде на заробітки за кордон, залишила його та виїхала в невідомому напрямку. З того часу вони подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Це призвело до того, що він втратив до своєї дружини почуття любові, вважає, що подальше проживання та збереження шлюбу суперечить його інтересам, так як вони стали чужими один одному, а тому просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та зазначив, що з 2002 року він з відповідачем разом не проживає, спільне господарство не веде, шлюбних відносин не підтримує, а тому просить шлюб розірвати. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з'явилася, причин своєї неявки суду не повідомила, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України, проти чого позивач не заперечив. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі свідоцтва про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Стрию Стрийського МРУЮ 03.04.2014 р. вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 1999 року, актовий запис № 361 /а.с.4/. Позивач наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім'єю. З 2002 року сторони шлюбних відносин не підтримують, проживають окремо, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім'ї. Сторони стали чужими один одному. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що спільне життя подружжя та збереження шлюбу стали неможливими й суперечили б інтересам подружжя, а тому формально існуючий шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 2000 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON] - [INFO]. Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що їх спільне з відповідачем сімейне життя не склалося. З 20 червня 2012 року вони проживають окремо, а з лютого 2012 року вони припинили шлюбні відносини. Спільне господарство не ведуть, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, спори про поділ майна відсутні, досягнуто згоди щодо утримання дочки. Просила шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач підтримала заявлений нею позов, посилаючись на неможливість відновлення сімейних відносин з відповідачем, просила шлюб розірвати. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу з зазначених позивачем підстав. Просив розірвати їх з позивачем шлюб. Сторони у справі визнали, що спори з приводу місця проживання та утримання сина, а також розподілу спільного майна між ними відсутні. Суд вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сторони протягом тривалого періоду часу не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дітей що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім′ї буде суперечити інтересам сторін у справі, що є істотними обставинами для справи, а тому шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 2006 року і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вважаючи, що фактично шлюб існує формально і не бажаючи підтримувати подружні стосунки, позивач з позовом про розірвання шлюбу звернулася до суду. Позивач у судове засідання не зявилася. 30 листопада 2015 року подала до суду заяву, у якій просила справу слухати у її відсутності та підтримала позовні вимоги (а.с. 31). Відповідач у судові засідання, призначені на 28 жовтня 2015 року та 11 листопада 2015 року не зявився, судові повістки повернулися до суду без вручення за закінченням терміну зберігання та з відміткою, що адресат за зазначеною адресою не проживає (а.с. 32-33, 34-35). Як слідує із відповіді завідувача Золочівським районним сектором ДМС України Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області (а.с. 23), [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою [INFO] б. 27 Харківської області з 11 жовтня 2005 року. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення в пресі. У судове засідання, призначене на 09 грудня 2015 року [PERSON] викликався через оголошення в газеті «Слобідський край» № 144 від 03 грудня 2015 року (а.с. 36). З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Судом на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Так, свідоцтвом про шлюб (а.с. 6) стверджується, що сторони із 28 жовтня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а свідоцтвом про народження, що мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач у позовній заяві обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач своєю неявкою проявив байдужість до існування їх шлюбу. З огляду на це, суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення, оскільки вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивач просила залишити їй прізвище, отримане у шлюбі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2001 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Позивач звернувся з позовом у суд про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою, посилаючись, що спільне життя у них не склалось, так як між ними немає взаєморозуміння, виникали сварки і конфлікти та що з квітня 2014 року вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин, в даний час він має намір створити нову сім'ю, чому їх сім'я розпалась і примирення між ними неможливе. В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви такого та доповнив, що з квітня 2014 року він з відповідачкою не підтримує сімейних відносин, втратив до неї хороші почуття, чому примирення між ними неможливе. Просить позов задовольнити. Відповідачка позов визнала і зазначила, що подружнє життя із позивачем не склалося, з квітня 2014 року вони проживають окремо один від одного та не підтримують сімейних відносин, вона втратила до позивача хороші почуття і примирення між ними неможливе. Просить позов задовольнити. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки між ними тривалий час немає взаєморозуміння, виникали сварки і з квітня 2014 р. вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин, що свідчить про стійкість і тривалість конфлікту між ними. Суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не проживають разом і не підтримують сімейних відносин вже тривалий час, втратили один до одного хороші почуття і помиритись не бажають, а тому цей шлюб слід розірвати. На утриманні сторін залишаються неповнолітня дитина. На підставі ст.ст.10, 60, 212, 215 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2012р. і від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка 24.07.2015р. звернулася у суд з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, покликаючись на те, що спільне життя у них не склалося, так як між ними не було взаєморозуміння, виникали сварки та суперечності, відповідач зловживав спиртними напоями та азартними іграми, чому вони розійшлися і з травня 2015р. проживають окремо один від одного, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та що вона втратила до відповідача хороші почуття, чому їх сімя розпалася і примирення між ними неможливе. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого та зазначили, що подружнє життя сторін не склалося, з травня 2015р. вони проживаю окремо і не підтримують сімейних відносин та що позивачка втратила до відповідача хороші почуття і переконані, що їх шлюб розпався остаточно і примирення між ними неможливе. Просять позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був належно повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки та її представника, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки між ними тривалий час немає взаєморозуміння, виникали сварки і суперечності, з травня 2015р. вони проживають окремо та не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, що свідчить про стійкість і тривалість конфлікту між ними. Суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони вже тривалий час не підтримують сімейних відносин, позивачка втратила до відповідача хороші почуття і помиритись з ним не бажає, а тому цей шлюб слід розірвати. На утриманні сторін залишається неповнолітня дитина. На підставі ст.ст.10, 60, 212, 215, 225, 226 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2012 року. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернувся з дійсним позовом до суду, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON], посилаючись на те, що шлюбно-сімейні відносини після реєстрації шлюбу зіпсувалися. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин стала відсутність взаєморозуміння, що поступово привело до втрати почуття любові і поваги. Сімейні відносини остаточно були припинені з листопада 2012 року. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не є можливим. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, так як сім'я сторін розпалася остаточно та поновлена бути не може, подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам: сторони тривалий час, як припинили шлюбно-сімейні відносини, шлюб розривається за спільною згодою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі\~\~з 28 липня 1986 року, який зареєстрований Вотилівською сільською радою Лисянського району\~\~Черкаської області,\~\~актовий запис № 5. Від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO]. Позивачка\~звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказуючи, що\~\~спільне життя з відповідачем не склалося, вони втратили почуття поваги та любові один до одного, перебувають у неприязних стосунках.\~Зараз не проживають разом як подружжя, шлюб існує лише формально. \~Вважає, що\~\~примирення між ними категорично неможливе, просить розірвати шлюб. Донька проживає з позивачкою, відповідач не надає коштів на її утримання, а тому також просить суд стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні.\~ Відповідач\~\~в судовому засіданні позов не визнав повністю і вказує, що позивачка уникає його щоб примиритися, а він утримує її і доньку. Суд,\~\~вислухавши пояснення позивачки, відповідача,\~\~дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки\~\~сторони не проживають як подружжя, шлюб існує формально, у строк наданий судом на примирення не примирились.\~ Згідно ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, наявність реєстрації шлюбу між сторонами без його фактичного збереження суперечить їх інтересам, відтак шлюб потрібно розірвати.\~\~ Згідно свідоцтва про народження від 19 березня 2003 року, сторони є батьками [PERSON]. Згідно довідки сільської ради про склад сімї від 10 квітня 2015 року №198, дитина проживає з позивачкою у домоволодінні [PERSON], матері позивачки. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтями 181, 183 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідачем не надано жодного доказу, що він надає кошти на утримання дитини, а його доводи не звільняють від обвязку сплати аліментів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки 243 грн. 60 коп. судового збору по справі. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved