Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, посилаючи на те, що відповідач є власником та проживає у квартирі [ADDRESS] , отримує житлово-комунальні послуги, при цьому не виконує зобов`язання по їх оплаті, чим спричинила позивачу, який є організацією, що обслуговує даний будинок в частині надання вказаних послуг, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати, яка станом на 01.08.2018 року за період з вересня 2008 року по липень 2018 року становить 25 737,87 грн., які просить стягнути в судовому порядку. Окрім того, відповідно до вимог ст. ч. 2 ст. 625 ЦК України, просить також стягнути 25 521,40 грн. - індексу інфляції, та 6072,01 коп. - трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, а всього - 57 331,28 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, стверджуючи, що в період з 2012 року по 2016 рік, відповідачем здійснювалась оплата за житлово-комунальні послуги, однак вона не врахована позивачем при зверненні до суду. Суд, заслухавши думки представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 28.12.2007 № 1418 будинок по [ADDRESS] передано в експлуатацію та обслуговуванням ТОВ «Ковальська-Житлосервіс». Відповідач проживає у квартирі [ADDRESS] та є її власником, отримує житлово-комунальні послуги, при цьому не виконує зобов`язання по їх оплаті, чим спричинила позивачу, який є організацією, що обслуговує даний будинок, матеріальні збитки у вигляді недоотримання плати станом на 01.08.2018 року за період з вересня 2008 року по липень 2018 року становить 25 737,87 грн. Пунктом ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно в відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої ст.. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлені договором або законом. Положення ст.ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором. За період проживання відповідача у вказаній квартирі позивачем, як обслуговуючою організацією, в указаний період щоденно надавались житлово-комунальні послуги. Відповідач щомісяця отримувала від позивача рахунки на оплату вказаних комунальних послуг із зазначенням суми, однак платежі здійснювалися не регулярно, що призвело до утворення заборгованості за вказаний період. Суд критично ставиться до доводів представника відповідача щодо невизнання позовних вимог через часткову сплату комунальних послуг у період з 2014 року по 2016 рік, оскільки позивачем було враховані вказані сплати при складанні позову. Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, розмір інфляційної складової боргу становить 25 521,40 грн., а 3% річних - 6 072,01 грн. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем та її представником суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Крім того, представником відповідача не заявлено в порядку ст. 267 ЦПК України питання про застосування строку позовної давності. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 25 737,87 грн. суми заборгованості за житлово-комунальні послуги, 25 521,40 грн. інфляційної складової боргу, 6 072,01 грн. 3%річних; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1 841 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного та,

Outcome: approved