overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 грудня 2009 року . Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. \~\~\~\~\~\~ Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що, сім'я розпалася, спільне господарство не ведеться. Спори про майно відсутні. На даний час позивач мешкає на території РФ. У судове засідання позивач і відповідач не з'явилися, але звернулися до суду з письмовою заявою у якій просять розглянути справу без їх участі та розірвати шлюб. \~\~\~\~ \~\~Суд, вивчивши заяву позивача та відповідача по справі та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно\~\~ до\~ст. 112 ч.2 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання\~\~ шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,\~\~ інтересам\~\~ їхніх\~\~ дітей,\~\~ що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2\~ст.114 Сімейного кодексу України\~-\~\~ у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. \~\~\~\~\~\~\~ \~Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. \~\~\~\~\~ \~Відповідно до\~ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. \~\~\~\~\~\~ Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. \~\~\~\~\~\~ Враховуючи викладене, та на підставі ст.ст.\~105\~ч.3,\~112,\~113,\~114\~ч.2\~СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 грудня 2015 року і від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка звернулася з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, покликаючись, що спільне життя у них не склалось, так як між ними не було взаєморозуміння, вони виявилися людьми з різними поглядами на сімейне життя та виховання дитини, через що виникали сварки та що з жовтня 2017 року вони проживають окремо один від одного і не підтримують сімейних відносин, вона переконана, що їх сімя розпалася остаточно. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, покликаючись на мотиви такого та доповнила, що подружнє життя із відповідачем не склалося, постійно виникали сварки, з жовтня 2017 року вони проживають окремо один від одного, подружніх відносин не підтримують і не ведуть спільного господарства та що вона втратила до відповідача хороші почуття і примирення між ними неможливе. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча належно був повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Заслухавши пояснення позивачки та розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки між ними вже тривалий час немає взаєморозуміння, виникали сварки, з жовтня 2017 року вони проживають окремо один від одного, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, що свідчить про стійкість і тривалість конфлікту між ними. Суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не проживають разом і не підтримують сімейних відносин вже тривалий час, позивачка втратила до відповідача хороші почуття і помиритися з ним не бажає, а тому такий шлюб слід розірвати. На утриманні сторін залишається неповнолітня дитина. На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265, 280-282 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2003 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, вказуючи на те, що з листопада 2013 року відповідач по справі припинив всяку турботу про матеріальне забезпечення дітей, добровільно надавати матеріальну допомогу на їх утримання не бажає, тому вона змушена звернутися з цим позовом до суду і просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду та до повноліття дітей. В судове засідання позивач надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позов підтримує і просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання також надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач є батьком малолітніх: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.8,9). Діти проживають разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою з місця проживання (а.с.10). Крім того, в своїй позовній заяві позивач зазначила, що місце роботи відповідача по справі їй невідоме, по виконавчим листам стягнення з його заробітку не проводяться. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.ст.182-183 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, які стягуються на утримання дитини, встановлюються судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, сімейного та матеріального становища сторін, їх доводів, інших обставин, що мають істотне значення, як частина заробітку (доходу) відповідача по справі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуются за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а тому мають бути стягнуті з відповідача починаючи з 14 травня 2014 року, тобто з дня звернення до суду [PERSON] з позовною заявою. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов і підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір. Відповідно до ч.2 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2003 року і мають спільну неповнолітню дочку. Вважаючи, що фактично шлюб існує формально і не бажаючи підтримувати подружні стосунки, позивач з позовом про розірвання шлюбу 15 січня 2018 року звернувся до суду. Ухвалою суду від 19 січня 2018 року (а.с. 11) справу призначено до розгляду у підготовче засідання. Позивач у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав, а відповідач позовні вимоги визнала. Враховуючи обставину, що відповідач визнає позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд ухвалив за можливе на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Так, сторони ствердили, що з 19 листопада 2017 року подружні стосунки між ними припинені, вони проживають окремо, а також, що вони не бажають примирення, оскільки виважили своє рішення про розірвання шлюбу. Із свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 4) слідує, що сторони з 11 жовтня 2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а свідоцтвом про народження доводиться, що сторони мають спільну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві та суді обґрунтував свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач визнала позов і ствердила факт припинення подружніх стосунків. Враховуючи підставу для припинення шлюбу, суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2013 року і мають спільну малолітню дитину. Вважаючи, що фактично шлюб існує формально і не бажаючи підтримувати подружні стосунки, позивач з позовом про розірвання шлюбу 22 липня 2019 року звернулася до суду. Ухвалою від 30 липня 2019 року (а.с. 17) відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Сторони у підготовче засідання не з`явилися, відповідач у п. 3 позовної заяви просила справу розглянути без її участі (зворот а.с. 2). Крім того, позивач через канцелярію суду 12.08.2019 подала заяву про підтримання позовних вимог, а відповідач - заяву, у якій позовні вимоги визнав та просив справу розглядати без нього (а.с. 20). Враховуючи положення ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 198 та ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд ухвалив за можливе підготовче засідання провести за відсутності сторін, а за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Із свідоцтва про шлюб (а.с. 5) слідує, що сторони з 11 жовтня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Свідоцтвом про народження (а.с. 7) стверджується обставина, що сторони мають спільну малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу тим, що припинила подружні стосунки з відповідачем через різні погляди на сімейне життя, а відповідач визнав позов. Сторони заперечують можливість примирення, стверджують, що їх рішення уже перевірене часом і виважене. Враховуючи підставу для припинення шлюбу, суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. Позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, отримане у шлюбі (позовна заява, зворот а.с. 2). Така вимога відповідає ст. 113 СК України, а тому має бути задоволена.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2015 року і мають спільних малолітніх двох синів. Вважаючи, що фактично шлюб існує формально і не бажаючи підтримувати подружні стосунки, позивач з позовом про розірвання шлюбу 05 березня 2018 року звернулася до суду. Ухвалою від 15 березня 2018 року (а.с. 13) відкрито провадження у справі і призначено підготовче засідання. Позивач у та відповідач підготовче засідання не зявилися. Позивач у п. 3 позовної вимоги (зворот а.с. 2) просила розглядати справу за її відсутності. Таке клопотання відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, а тому суд ухвалив про розгляд справи по суті за відсутності позивача. Відповідач у судове засідання не зявився вдруге, хоча кожного разу належним чином був повідомлений про час і місце його проведення (а.с. 19, 23), не повідомив суд про причину неявки. За приписами ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Із свідоцтва про шлюб (а.с. 5) слідує, що сторони з 11 жовтня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Копіями свідоцтв про народження (а.с. 7, 8) доводиться обставина, що сторони мають двох спільних малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу тим, що у них з відповідачем несумісні характери, різні погляди на подружнє життя, що відповідач зловживає спиртними напоями. Відповідач своєю безпричинною неявкою до суду виявив байдужість до існування шлюбу з позивачем. За таких обставин суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. Після розірвання шлюбу позивач просила залишити їй прізвище, отримане у шлюбі. Таке клопотання підлягає до задоволення, оскільки відповідає вимогам ст. 113 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 1984 року і мають трьох спільних дітей, які вже досягли повноліття. Вважаючи, що фактично шлюб існує формально і не бажаючи підтримувати подружні стосунки, позивач з позовом про розірвання шлюбу 24 травня 2018 року звернулася до суду. Після отримання 20 червня 2018 року інформації про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с. 11), ухвалою від 21 червня 2018 року (а.с. 12) відкрито провадження у справі і призначено підготовче засідання. Відзив на позов не подано. Ухвалою суду від 18 липня 2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті (а.с. 17). Сторони у судове засідання не з'явилися. Позивач 18 липня 2018 року подала заяву (а.с. 15) про розгляд справи за її відсутності та про те, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач, будучи в силу положень п. 2 ч. 7 та п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 18-19), в судове засідання не з'явився, не повідомив про причину неявки, не просив відкласти розгляд справи чи розглядати справу за його відсутності. Оскільки наявні всі умови, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про прийняття заочного рішення. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Із свідоцтва про шлюб (а.с. 7) слідує, що сторони з 11 листопада 1984 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Як слідує із позовної заяви, позивач не бажає збереження шлюбу, заявила про фактичне припинення подружніх стосунків з 2014 року. Враховуючи підставу для припинення шлюбу, обставину, що сторони не мають неповнолітніх дітей, суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. У позовній заяві позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, отримане у шлюбі. Така вимога відповідає ст. 113 СК України, а тому має бути задоволена.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2001 року і від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка у березні 2018 року звернулася у суд з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, покликаючись, що спільне життя у них не склалось, так як між ними не було взаєморозуміння, вони виявилися людьми з різними поглядами на шлюб і сім'ю та що останні років вони проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства і не підтримують подружніх відносин, переконана, що їх сім'я розпалася остаточно і примирення між ним неможливе. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, покликаючись на мотиви такого та зазначила, що подружнє життя з відповідачем не склалося, виникали суперечності, з 2012 року вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин. Останні роки вона живе з іншим чоловіком, з яким має дитину, чому примирення між ними неможливе. Просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, що заперечує проти розірвання шлюбу і просить справу розглядати у його відсутності, що суд вважає за можливе. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Заслухавши пояснення позивачки, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки між ними довгий час немає взаєморозуміння, виникали суперечності, з 2012 року вони проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства і не підтримують сімейних відносин, що свідчить про стійкість і тривалість конфлікту між ними. Суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони вже довгий час разом не живуть і не підтримують сімейних відносин, втратили один до одного хороші почуття, а позивачка фактично створила нову сім'ю з іншим чоловіком, з яким має дитину, тому цей шлюб слід розірвати. На утриманні сторін залишається неповнолітня дитина. На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 1989 року, який зареєстрували у Старояричівській сільській раді Кам»янка-Бузького району Львівської області, згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], актовий запис № 02. Від даного шлюбу мають твроє дітей: сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO]; доньку [PERSON], [INFO]. Позивач звернулась до суду з заявою в якій просить задовольнити позовні вимоги,тому що сім»я фактично не існує, спільне господарство не ведеться. Спору про утримання дитини відсутні, шлюб фактично припинено з березня 2012 року. Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з»явився, хочу була повідомлений належним чином, не попередив суд про причину неявки. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України- у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved