Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 50003977 від 11.04.2012р., розмір якої станом на 15.02.2015р. складає 890 387,42 грн., звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen Touareg з об'ємом двигуна 2967 см3, 2012 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER], шляхом його вилучення у [PERSON] з подальшим продажем вказаного автомобіля з публічних торгів. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до вказаного кредитного договору та додаткової угоди до нього [PERSON] отримав кредит у розмірі 42 149,25 доларів США на придбання автомобіля та 19 773,45 доларів США на сплату страхових платежів терміном дії до 15.04.2017р. В якості забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором 11.04.2012р. між позивачем та [PERSON] був укладений договір застави, відповідно до умов якого [PERSON] надав позивачу в заставу вищевказаний транспортний засіб. Позивач умови кредитного договору виконав, проте [PERSON] порушує взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредитних коштів позивачу. Окрім того, [PERSON] всупереч договору застави реалізував його предмет та відповідно до відповіді з Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України право власності на спірний автомобіль станом на 09.06.2016р. зареєстровано за [PERSON] (а.с.158). Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2016р. залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] В судове засідання представник позивача не з'явився,про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просив суд справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заяв про розгляд справи за їх відсутністю або інформації про поважність причин неявки від відповідачів не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 11.04.2012р. між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50003977 (далі - Кредитний договір) та додаткову угоду, згідно умов яких позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 42 149,25 доларів США на придбання автомобіля та 19 773,45 доларів США на сплату страхових платежів, терміном до 15.04.2017р., а [PERSON] зобов'язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором та додатковою угодою. Відповідно до п.1.3 Кредитного договору сторони погодились, що кошти у повернення кредиту та додаткового кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту та додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі. Згідно з ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. На підставі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до п.8.1 Кредитного договору у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10 % річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за фактичний строк користування кредитом та/або додатковим кредитом. Згідно з п.8.2 Кредитного договору у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у статті 3.3, за винятком умови порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, передбаченої в статі 3.2.1, позичальник сплачує штраф у розмірі 20 % від суми кредиту. Відповідно до п.8.5 Кредитного договору збитки, заподіяні у зв'язку з неналежним виконанням Кредитного договору, повинні бути відшкодовані винною стороною у повному обсязі, понад передбачені штрафні санкції. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всупереч вищевикладеним положенням, [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитами, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитним договором № 50003977 та додатковою угодою до нього від 11.04.2012р. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи вищевказане, беручи до уваги існуючу заборгованість [PERSON] перед позивачем, суд доходить висновку, що у позивача внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Кредитного договору, виникло право вимоги дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування такими коштами. Відповідно до розрахунку та офіційного курсу валют, встановленого НБУ станом на 15.12.2015р. заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 890 387,42 грн. та складається з: простроченої заборгованості у розмірі 394 200,09 грн., яка в свою чергу складається з: суми простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів у розмірі 189 078,85 грн., суми 3 % річних за час прострочення у розмірі 4 098,48 грн., інфляційних втрат у розмірі 34 727,75 грн., пені за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 13 661,59 грн., суми штрафних санкцій за складені та надіслані листи щодо сплати простроченої заборгованості у розмірі 5 873,22 грн., інших витрат за Кредитним договором у розмірі 3 900,00 грн., суми штрафу, нарахованого на підставі п.8.2 Кредитного договору у розмірі 67 670,62 грн., суми штрафу, нарахованого на підставі п.2.3 та п.4.1.2 Договору застави у розмірі 75 189,58; заборгованості з дострокового повернення кредиту у розмірі 496 187,33 грн., яка в свою чергу складається з: суми заборгованості за кредитом у розмірі 436 827,95 грн., суми заборгованості за процентами у розмірі 15 284,19 грн., суми 3 % річних у розмірі 4 793,63 грн., інфляційних втрат у розмірі 11 302,80 грн., пені, нарахованої відповідно до п.8.1 Кредитного договору у розмірі 15 978,76 грн., суми збитків, нарахованих відповідно до п.8.5 Кредитного договору у розмірі 12 000,00 грн. [PERSON] всупереч положенням статті 60 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості. В якості забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором 11.04.2012р. між позивачем та [PERSON] був укладений договір застави (далі - Договір застави), відповідно до умов якого [PERSON] надав позивачу в заставу автомобіль марки Volkswagen Touareg з об'ємом двигуна 2967 см3, 2012 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER]. Відповідно до п.1.1 Договору застави сторони домовились про заставну вартість предмета застави у розмірі 751 895,79 грн. Згідно зч.1 ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до п.2.1.1 Договору застави у разі невиконання заставодавцем умов Кредитного договору, заставодержатель має право задовольнити за рахунок предмету застави свої вимоги у порядку, зазначеному в розділі 5 цього договору, у повному обсязі, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, неустойки, необхідні витрати на отримання предмету застави та його реалізацію. Згідно з п.4.1 Договору застави заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена протягом 10 робочих днів з дня направлення заставодержателем відповідного повідомлення, звернути стягнення на предмет застави у разі: передачі заставодавцем предмета застави іншій особі без попередньої згоди заставодержателя, порушення заставодавцем правил розпорядження предметом застави, порушення заставодавцем правил про наступну заставу та інших випадках передбачених цим пунктом. Відповідно до п.5.1 Договору застави заставодержатель має право задоволення своїх вимог за цим договором та за Кредитним договором, яке виникає у заставодержателя у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем свої зобов'язань перед заставодержателем за Кредитним договором та в інших випадках, передбачених цим договором, при простроченні належного платежу та згідно з розділом 4 цього договору. Згідно з ст.19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. В матеріалах справи наявна копія вимоги (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за Кредитним договором від 19.05.2015р., яка відповідно до роздруківки з офіційного сайту укрпошти вручена за довіреністю 09.07.2015р., та в якій [PERSON] було попереджено, що у випадку не сплати суми кредиту та заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги, позивач буде вимушений вдатись до примусового стягнення заборгованості, в тому числі за рахунок предмета застави. Таким чином, позивач дотримався вимог Договору застави щодо права вимагати дострокового повернення спірного автомобіля внаслідок невиконання [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором та додатковою угодою до нього. Згідно з п.2.3.4 Договору застави [PERSON] без попередньої письмової згоди заставодержателя не має права здійснення наступної застави предмета застави, дій, пов'язаних зі зміною права власності на предмет застави, а також дій, пов'язаних з передачею предмета застави третім особам, у тому числі у тимчасове користування. Проте, відповідно до відповіді з Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України від 13.06.2016р. право власності на спірний автомобіль починаючи з 09.06.2016р. зареєстровано за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER], [INFO], зареєстрованої у [ADDRESS]). Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, у реєстрі існують відомості щодо обтяження автомобіля, який є предметом застави вищевказаного Договору застави. Запис про обтяження зареєстровано 03.10.2012р. Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про заставу», ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст.ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Верховного Суду України, від 03.04.2013р. №6-7цс13 та від 19.11.2014р. №6-168цс14, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. Таким чином, оскільки застава автомобіля за Договором застави зберігає силу для нового власника [PERSON], суд доходить висновку про наявність підстав для звернення стягнення на спірний автомобіль. Згідно з ч.2 ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial