Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 27.08.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав їй кредит у розмірі 60681,11 дол.США для придбання автомобіля строком до 27.08.2014 року, а остання повинна була щомісячно повертати кредит та сплачувати проценти, які нараховуються за фіксованою процентною ставкою в розмірі 14,49% річних. Оскільки відповідачка свої обов'язки за договором належним чином не виконувала, то утворилася заборгованість у розмірі 75370,33 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 602435,05 грн. та пеня в розмірі 2198887,81, які позивач просив стягнути з відповідачки на його користь разом із понесеними судовими витратами у сумі 3441 грн. Також позивач просив звернути стягнення на предмет застави-легковий автомобіль марки «Nissan Armada», реєстраційний номер [NUMBER] шляхом продажу за початковою ціною не нижче 294000 грн. Правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», який в подальшому змінив своє найменування на ПАТ «ОТП Банк», є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26.11.2010 р. ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №СL-510/001/2008 від 27.08.2008 р. Сторони у засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином. Представник позивача надав суду заяву про підтримання позовних вимог, в якій просила розглядати справу у її відсутності та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка, повідомлена належним чином. в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталася. Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. 27 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого ПАТ «ОТП Банк», та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір №СL-510/001/2008 (а.с.8-13), відповідно до якого ЗАТ «ОТП Банк» надає останній грошові кошти для придбання автомобіль марки «Nissan Armada», у сумі 60681,11 дол.США строком до 27 серпня 2014 року зі сплатою відсотків за користування грошима за ставкою в розмірі 14,49 % річних, а остання зобов'язана була щомісячно повертати позику та сплачувати проценти у розмірі і у строки, визначені графіком повернення кредиту та сплати процентів. З метою забезпечення виконання даного кредитного зобов'язання між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачкою [PERSON] був укладений договір застави автотранспортного засобу №РСL-510/001/2008 (а.с.14-17). Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 26 листопада 2010 р. між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк»,який являється правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н та договір про відступлення права вимоги, відповідно до якоих до позивача перейшло право вимоги до боржників, а саме до [PERSON](а.с.22-29,30-35) ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, свої зобов'язання за кредитними договорами виконав у повному обсязі, надавши відповідачці [PERSON] вказану суму кредиту. У свою чергу остання прийняла позику і використала її за призначенням, але грошові зобов'язання щодо погашення кредиту належним чином не виконує. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України). Відповідно до п.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до пунктів 3.1.1 кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення. За прострочення виконання боргових зобов'язань понад 30 календарних днів позичальник, крім пені та штрафу, передбачених договором, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,02% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 50 грн. (п.3.1.3 кредитного договору). У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою [PERSON] умов договору станом на 07.08.2013 року утворилася заборгованість у розмірі 75370,33 дол.США , що за курсом НБУ(7,993 грн. за 1 дол. США) становить 602435,05 грн.(яка складається із заборгованості за кредитом - 59066,27 дол.США(472116,70 грн), заборгованості по відсоткам - 16304,06 дол.США(130318,35 грн.), суми пені за прострочення виконання зобов'язань - 275101,69 дол. США (2198887,81 грн.). Всього заборгованість по кредиту складає 2801322,86 грн. У відповідності до ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники Підпункт 1.9.1 пункту 1.9 кредитного договору, що не суперечить вимогам ст.1050 ЦК України, передбачає право позивача вимагати дострокового погашення кредиту та інших нарахувань за ним у випадку невиконання позичальником або поручителем умов кредитного договору чи договору поруки. Відповідно до умов договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором відповідачки [PERSON] (а.с.34), що не суперечить п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ст.533 ЦК України, якщо грошове зобов'язання визначено в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти у день платежу. 27 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого ПАТ «ОТП Банк», та відповідачкою [PERSON] був укладений договір застави автотранспортного засобу №РСL-510/001/2008 (а.с.14-17), відповідно до якого для забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобовязань за кредитним договором, [PERSON] надала заставодержателю (ЗАТ «ОТП Банк») в заставу автотранспортний засіб «Nissan Armada», реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску 2008, колір сірий, кузов [NUMBER], тип-легковий, заставна вартість предмету застави 294000 грн. (п.3.3 договору). У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ст.589 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. В силу ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. На підставі вище викладеного, та враховуючи вимоги ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані. Стосовно вимоги про встановлення початкової ціни заставного майна необхідно її встановити за ринковою вартістю, яка буде визначена незалежним суб'єктом оціночної діяльності під час проведення підготовчих дій до прилюдних торгів, як того вимагають норми Закону України «Про виконавче провадження» . Враховуючи встановлені обставини та приймаючи до уваги вказані норми, суд приходить до висновку, що вимога про стягненя грошей не підлягає задоволенню, оскільки одночасно заявлено вимоги про стягнення та звернення стягнення на предмет застави, що є подвійним стягненням. Відповідно до ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441 грн.(а.с.1).

Outcome: partial