Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Побуту» звернулось з позовом до суду з позовом, вимоги якого було збільшено в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України, про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.02.2011р. по 30.04.2012р. включно в розмірі 4 697,04грн., 3% річних у розмірі 224,42грн. та інфляційних втрат у розмірі 512,91грн., а також стягнення судового збору в сумі 243,60 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до Розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації «Про затвердження акту державної приймальної комісії з прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта» від 30.09.2008 року № 884 та умов договору управління житловим комплексом № 22/12-К від 22.12.2008 року, укладеного між замовником будівництва багатоквартирного будинку ТОВ «Інтер-ВВ» та ТОВ «Світ Побуту», позивачу було передано в управління для здійснення функцій з утримання та експлуатації, а також функцій з надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами та власниками житлових приміщень житлового комплексу по [ADDRESS] На баланс позивача даний будинок був переданий 22.12.2008 року, про що було складено Акт приймання-передачі житлового комплексу або його частин з балансу управління. На підставі даного договору та відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач по квітень 2012 року включно був виконавцем житлово-комунальних послуг по будинку [ADDRESS]. 07.05.2012 року зазначений багатоквартирний будинок було передано на баланс об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Краківська 15/17», що підтверджується відповідним Актом. Відповідач є власником квартири [ADDRESS], та є споживачем житлово-комунальних послуг, наданих підприємством позивача. В порушення норм діючого законодавства відповідач не виконував своїх обов'язків по своєчасному внесенню плати за користування наданими житлово-комунальними послугами, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.02.2011 року по 30.04.2012 року у сумі 4 079,40 грн., що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги, а також 3% річних та суми інфляційної складової боргу. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав та додатково пояснив, що з 01.01.2009р. позивачем розпочато обслуговування багатоквартирного будинку по [ADDRESS] та затверджено тариф на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій у розмірі 1,10грн. за 1 кв.м. загальної площі, відповідно до розпорядження КМДА № 748 від 19.05.2000р., в подальшому тарифи змінювалися відповідно до розпоряджень КМДА. Оплата за опалення також нараховується відповідно до встановленого Розпорядженням КМДА від 31.08.2009р. № 981 тарифу. Укладення договору неодноразово було запропоновано відповідачу, відсутність договору не звільняє споживача від оплати отриманих послуг. Зазначив, що позивач був повноважним виконавцем ЖКП в будинку по [ADDRESS], згідно розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.09.2008р., а договір між «Інтер-ВВ» та ТОВ «Світ побуту» нотаріальному посвідченню не підлягав. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, подав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що договір між позивачем та відповідачем не укладався, проте згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками правовідносин в сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а укладені з іншими мешканцями будинку договори не відповідали типовому договору, отже у відповідача немає жодних зобов'язань перед позивачем. Крім того, з позову не зрозуміло, виконавцем якої саме послуги є позивач та па підставі якого нормативно-правового акту, доказів того, що позивач був балансоутримувачем будинку немає, оскільки фактично він був лише управителем, однак договір управління нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, однак договір між «Інтер-ВВ» та ТОВ «Світ побуту» № 22/12-к від 22.12.2008р. цим вимогам не відповідає, отже є нікчемним. Крім того, передане в управління майно повинно обліковуватися на окремому балансі. Отже позивач не є належною експлуатуючою організацією. В наданих позивачем довідках не конкретизовано, за які саме послуги виникла заборгованість. Позивач не наділений правом надання комунальних послуг. Визначити та розрахувати ціни за одиницю виміру відповідної комунальної послуги неможливо, ціни за одиницю виміру є безпідставними, як і сукупна заборгованість, вказана позивачем. Тарифи та послуги мають розраховуватися окремо по кожному будинку. ТОВ «Світ побуту» є відповідальним за визначення і встановлення розрахунку, ціни (тарифу) за житлово-комунальні послуги. Відповідачу не повідомлялось про ціну на житлово-комунальні послуги, громадські слухання не проводились, отже позивачем самовільно та безпідставно було встановлено ціну та розрахунок ЖКП, чим порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки підприємницька практика позивача є нечесною та вводить споживача в оману. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачено право виконавця на звернення з позовом до суду. Додатково відповідач суду пояснив, що при зверненні до ОСББ, яке утворено на даний час, останнє розрахувало відповідачеві заборгованість за спірний період, який відрізняється від наданого позивачем розрахунку. Доказів надання якісних та в повному обсязі послуг позивачем не надано. Ліцензія у позивача відсутня. Вказана позивачем опалювальна площа не відповідає дійсності. Оскільки позивач придбавав теплову енергію по 203,00грн. то й постачати повинен за цією ж ціною. Відповідачем одного разу було сплачено позивачу за ЖКП, оскільки відбулося відключення. Також зазначив, що він та члени його сім'ї лише періодично проживають в квартирі по [ADDRESS]. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875 - IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Згідно положень частин 2, 3, 4 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до статті 24 цього Закону балансоутримувач має право звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі. Отже, слід зазначити, що балансоутримувач житлової будівлі має законне право на звернення до суду в разі несплати особами, що проживають в даній будівлі, коштів за споживання ними житлово-комунальних послуг. Відповідно п. 2.2. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Побуту», затвердженого Загальними Зборами Учасників, Протокол № 31/08-2011 від 31.08.2011 року, предметом діяльності Товариства є, серед іншого, виконання функцій житлово-експлуатаційної контори по комплексному обслуговуванню та експлуатації житлового та не житлового фонду, надання комунальних та інших послуг (а.с. 6-11). Відповідно до укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-ВВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Світ Побуту» Договору управління житловим комплексом № 22/12-К від 22.12.2008 року, ТОВ «Інтер-ВВ» зобов'язалося передати житловий комплекс по [ADDRESS] в управління для здійснення функцій з утримання та експлуатації, а також функції з надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами і власниками житлових приміщень ТОВ «Світ Побуту», а ТОВ «Світ Побуту» зобов'язалось прийняти на себе вищеозначені функції (а.с. 14-15), про що складено Акт приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу в управління від 22.12.2008 року (а.с. 16-18). Суд не приймає до уваги посилання позивача на нікчемність даного договору з підстав відсутності його нотаріального посвідчення та державної реєстрації, що суперечить вимогам ст. 1031 ЦК України, оскільки главою 70 ЦК України визначені предмет, умови та сторони договору управління майном, які не мають спільних рис з укладеним між ТОВ «Інтер-ВВ» та ТОВ «Світ Побуту» 22.12.2008 року договором № 22/12-К, а зазначення в назві про управління жодним чином не впливає на суть цього договору. Згідно додатку до Розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 30.09.2008р. № 884, будинок по [ADDRESS] прийнятий в експлуатацію та прийнятий на баланс підприємствами, серед яких ТОВ «Світ Побуту» (а.с. 13). Згідно Акту приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс від 07.05.2012 року, будинок [ADDRESS] передано з балансу ТОВ «Світ Побуту» на баланс ОСББ «Краківська15-17» (а.с. 19-20). Згідно Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради від 12.03.2009 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 25). За даними Довідки Форми № 3, виданої ТОВ «Світ Побуту» від 19.05.2014 року № 5684/14, в квартирі [ADDRESS] зареєстровано 3 особи: [PERSON] - власник; [PERSON] - дружина; [PERSON] - син (а.с. 21). У відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач повинен своєчасно, у встановлений термін сплачувати надані послуги. У відповідності зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», централізоване опалення відноситься до комунальних послуг, а відповідач як власник квартири, що проживає в ній, є споживачем послуг з опалення та зобов'язаний оплачувати вказані комунальні послуги. При цьому посилання відповідача на те, що він з родиною лише періодично проживає в [ADDRESS] не підтверджено жодним доказом, крім того, відповідно до ст. 68 Житлового кодексу Української РСР, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Оплата за надані послуги повинна вноситись щомісячно, не пізніше 20 числа наступного місяця, згідно норм і тарифів, встановлених відповідними органами. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», встановлення цін/тарифів на жилого-комунальні послуги належить виключно до повноважень органів місцевого самоврядування. Позивачем надані розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради - Київської міської державної адміністрації № 392 від 21.05.2010р. та № 99 від 27.01.2011р. Про затвердження тарифів (а.с. 188-193), тому твердження відповідача про необхідність проведення слухань з цього приводу є хибними, адже відповідач, як освічена особа завжди був в змозі ознайомитися з цими тарифами, які є публічною інформацією. Тим більше, з огляду на встановлення тарифів вповноваженим органом - органів місцевого самоврядування, не заслуговують на увагу посилання відповідача на обов'язок позивача нараховувати сплату за іншими тарифами. Частиною. 1 ст. 19 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Однак відсутність договору не є підставою для не стягнення заборгованості по оплаті за такі послуги, оскільки згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки. Такою дією є реальне надання послуг позивачем та отримання них відповідачем. Виконання позивачем ТОВ «Світ Побуту» свого обов'язку по наданню мешканцям будинку по [ADDRESS], у тому числі відповідачеві, послуг підтверджується договорами підряду, укладеним позивачем з ТОВ «Будівельно-монтажна компанія «Теплоенергомонтаж» (а.с. 59-64), локальним кошторисом (а.с. 65), договорами з іншими підприємствами на виконання робіт, послуг та обслуговування з долученими актами виконаних робіт та видатковими накладними (а.с. 66-79). Крім того, 01.03.2009р. між ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «ДАРтеплоцентраль» та ТОВ «Світ Побуту» було укладено договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води (ос/рах 42030), згідно якого перше зобов'язалося виробляти, систематично поставляти та передавати у власність позивачу ТОВ «Світ Побуту» по [ADDRESS] товар - теплову енергію у вигляді гарячої води (а.с. 56-58). Надання теплової енергії за цим договором підтверджується особистими картками за лютий 2011 року - квітень 2012 року (а.с. 179-187). Посилання відповідача на те, що розрахунки по сплаті за надану теплову енергію по будинку проводилися виходячи з більшої опалювальної площі спростовуються наявними в матеріалах справи довідками, згідно яких опалювальна площа та площа місць загального користування з якої проводив розрахунки позивач (а.с. 178) є меншою, ніж відповідна площа, вказана в довідці ОСББ (а.с. 195). При цьому позивачем наданий детальний розрахунок теплового навантаження саме на квартиру № [NUMBER] (а.с. 177), власником якої є відповідач. Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або формами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правовими наслідками порушення зобов'язання за положенням статті 611 Цивільного кодексу України є серед іншого відшкодування збитків. Відповідно до положення ст. 614, ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Стаття 322 Цивільного кодексу України встановлює обов'язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно наданих стороною позивача, після збільшення позовних вимог, розрахунків, за період з 01.02.2011 року по 30.04.2012 року включно відповідач заборгував підприємству позивача по сплаті за житлово-комунальні послуги суму в розмірі 4 697,04 грн. (а.с. 174). Розбіжності між цими розрахунками та первинними (а.с. 22) щодо проведення відповідачем оплат у червні, липні, серпні та жовтні 2011 року обумовлені помилкою, оскільки згідно наданих відповідачем платіжок, в ці місяці відповідачем проводилися сплати за водопостачання (а.с. 197-219). Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, ураховуючи порушення відповідачем виконання зобов'язань по сплаті за житлово-комунальні послуги, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 224,42 грн. та суми інфляційної складової боргу у розмірі 512,91 грн., розрахунок яких долучено до матеріалів справи (а.с. 175, 176). На підставі вищевикладеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, щодо правомірності заявлених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Побуту», а отже наявності підстав для задоволення позову. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню суму заборгованості за житлово-комунальні послуги, три проценти річних та інфляційні втрати у загальному розмірі 5 434,3744 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 99 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням вимог статті 99 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved