Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 03 грудня 2012 року. Відповідно до умов Угоди позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 30 124 гривні 25 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31 грудня 2015 року. Відповідач своє зобов'язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат належним чином не виконала. Станом на 08 грудня 2016 року у [PERSON] утворилася перед Банком заборгованість за кредитом на загальну суму 88 422 гривні 19 копійок, в тому числі: 29 392 гривні 23 копійки - заборгованість за кредитом, 19 162 07 копійок - заборгованість по процентах за користування кредитом, 30 567 гривень 68 копійок - заборгованість за пенею та комісією, 9300 гривень 21 копійка -штраф, передбачений п. 2.2. Генеральної угоди. Представник позивача (а.с. 34) у судове засідання не з'явився у п. 3 позовної вимоги, просив у разі неявки у судове засідання відповідача, слухати справу у його відсутності. Зазначив, що підтримує у повному обсязі поданий позов і не заперечує проти винесення заочного рішення (зворот а.с. 3). З врахуванням положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач у справі [PERSON], будучи належним чином повідомленою про судові засідання, призначені на 07 та 23 березня 2017 року до суду не з'явилася і не повідомила про причину своєї неявки (а.с. 49, 52). Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості із [PERSON] підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання надання продукту кредитних карт від 03 грудня 2012 року (а.с. 7), яка була укладена на основі особистого бажання [PERSON] з метою створення вигідних умов для виконання нею зобов'язань за кредитними договорами № SAMDN40000016089469 від 14 вересня 2007 року, № SAMDN04000022263669 від 19 червня 2008 року, № SAMDN50000020Б13606 від 19 березня 2008 року та № VIUWSE00000447 від 15 липня 2005 року. Предметом договору є кредит в сумі 30124 гривні 25 копійок, які відповідач отримала шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік (1,5% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язувалася погашати заборгованість з 01 по 25 число кожного місяця у сумі 1092 гривні 91 копійка та здійснити останнє погашення кредиту не пізніше 31 грудня 2015 року. Невід'ємною частиною Договору є Умови і правила надання банківських послуг (а.с. 8 - 31). Позичальник зобов'язувалася погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п. 2.1 Генеральної угоди та п. 2.1.1.5.5 Умов та провил надання банківських послуг (а.с. 7, зворот а.с. 26)). Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Пунктом 2.5 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, передбачено, що позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, процентів та винагороди відповідно до Генеральної угоди та Умов і правил (п. 2.1.1.5.6 Умов і правил надання банківських послуг (зворот а.с. 26)). Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З наданими Банком умовами кредитування відповідач погодилася про що ствердила своїм підписом у заяві та генеральній угоді (а.с. 6,7). Розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 4-5) доведено, що відповідач - позичальник [PERSON] своєчасно не надавала Банку грошові кошти для погашення заборгованості і не виконувала належним чином п. 2.1 Генеральної угоди щодо щомісячного внесення на кредитну картку визначеної Банком суми коштів. Зокрема, погашення за кредитом відповідач здійснювала у лютому та липні 2013 року. Отже, вимога позивача про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 29 392 гривні 23 копійки (тіло кредиту) підлягає до повного задоволення. Статтею 536 та частиною 1 статті 1054, статтею 1056-1 ЦК України, а також умовами Договору передбачено, що за користування чужими грошовими коштами позичальник має сплачувати відсотки. За користування кредитом Банк нараховує позичальнику відсотки у розмірах, передбачених «Тарифами Банку», із розрахунку 360 календарних днів у році, що передбачено п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою (зворот а.с. 29). Пунктом 2.1 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт від 03 грудня 2012 року (а.с. 7) встановлений розмір відсотків за користування кредитом - 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Розрахунком заборгованості (а.с. 4-5) доведено, що [PERSON] з моменту отримання кредиту і до моменту звернення банку до суду із цим позовом, зокрема станом на 08 грудня 2016 року, допустила заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 19162 гривні 07 копійок. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за його порушення. Позивач за прострочення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за договором від 03 грудня 2012 року, як санкцію, просив стягнути заборгованість за комісією та штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. У п. 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг передбачено зобов'язання Позичальника погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Порядок нарахування комісії та її природа не визначені Умовами і Правилами взагалі. Однак, у розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 4-5) нараховано комісію. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вказані правила були розроблені з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів для запобігання завдання споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації. Встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачеві. До такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16. За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 30 567 гривень 68 копійок комісії задоволенню не підлягає. Пунктом 2.2. Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, передбачено, що відповідно до ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у Генеральній угоді, Умовах і правилах, більше ніж на 31 день, по зобов'язаннях строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, рахується простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у сумі 9300 гривень 21 копійку (розмір штрафних санкцій, списаних [PERSON] за кредитними договорами № SAMDN40000016089469 від 14 вересня 2007 року, № SAMDN04000022263669 від 19 червня 2008 року, № SAMDN50000020Б13606 від 19 березня 2008 року та № VIUWSE00000447 від 15 липня 2005 року (п. 1.1.1 Генеральної угоди)). Враховуючи, що [PERSON] добровільно погодилася на укладення Генеральної угоди з метою списання штрафних санкцій за попередніми договорами кредиту № SAMDN40000016089469 від 14 вересня 2007 року, № SAMDN04000022263669 від 19 червня 2008 року, № SAMDN50000020Б13606 від 19 березня 2008 року та № VIUWSE00000447 від 15 липня 2005 року, у лютому та липні 2013 року сплачувала по них періодичні платежі, не вважала їх несправедливими, а тому ця частина вимоги Банку підлягає до задоволення. За таких обставин, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороди банку, а тому грошова вимога позивача до [PERSON] є обґрунтованою та такою що відповідає вимогам закону. Як слідує із розрахунку заборгованості за кредитним договором, [PERSON] ухиляється від виконання своїх зобов'язань за договором, не погашає заборгованість, яка виникла, чим порушує зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за його порушення. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 1600 гривень судового збору (а.с. 1). Отже, з відповідача на користь позивача належить до стягнення 1600 гривень судових витрат.

Outcome: partial