Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Благо-Інвест» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 14 серпня 2009 року між ТзОВ «Благо-Інвест» та відповідачем, укладено договір № 007529, згідно якого позивач, діючи за дорученням, в інтересах і за рахунок відповідача, здійснює певні дії, спрямовані на придбання товару для відповідача на умовах діяльності програми «БлагоУстрій». Відповідач згідно умов договору зобов'язаний сплатити одноразовий реєстраційний платіж, а також своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачувати загальний платіж, який складається з чистого внеску, за рахунок якого здійснюється оплата товару чи надається відповідна сума у позику та адміністративні витрати, що є платою за послуги позивача з організації діяльності програми. Відповідно до надісланої заяви учасника на участь в асигнаційному заході відповідач отримав дозвіл на суму 10000,00 гривень, яку відповідач отримав 05.05.2010 року. 28 квітня 2010 року укладено додаток №3 до договору №007529, де сторони підтверджують, що учасник отримав дозвіл на отримання товару в сумі 10000,00 гривень, а також, що на момент підписання додатку №3 відповідачем було сплачено 24 чистих внески на суму 4000,08 гривень, та 12 адміністративних витрат на суму 500,16 гривень, які зараховані адміністратором в рахунок погашення щомісячних платежів, в порядку визначеному договором позики. У відповідності до умов договору 28 квітня 2010 року між ТзОВ «Благо-Інвест» та відповідачем укладено договір позики № 563/10 з додатком №1. Згідно п.1.1. цього договору позивач надав відповідачу грошові кошти у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, безоплатності та цільового характеру використання, у сумі 10000,00 гривень, з кінцевим терміном погашення згідно графіку погашення заборгованості (додаток № 1 до договору) до 15 квітня 2015 року. Згідно графіку погашення заборгованості за договором, що міститься в додатку № 1, а також додатку №3 до основного договору, відповідач, починаючи зі строку до 15.05.2010 року і до 15.04.2015 року, зобов'язаний погашати надану позику рівними частинами по 166,67 гривень щомісячно, та сплачувати адміністративні витрати у розмірі 41,67 гривень до погашення наданої позики. За період з 21.09.2009 року по 19.11.2012 року відповідачем було сплачено чистих внесків на загальну суму 9166,85 гривень. З грудня 2012 року відповідач почав порушувати графік погашення позики та повністю виконувати свої зобов'язання за договором. Станом на вересень 2013 року залишок неповерненої позики становить 833,15 гривень щомісячних платежів та 416,70 гривень адміністративних витрат за основним договором в період з грудня 2012 року по вересень 2013 року. В зв'язку з тим, що позичальниками Товариства постійно порушуються умови договорів, ТзОВ «Благо-Інвест» постановою Господарського суду Житомирської області від 04 березня 2013 року було визнано банкрутом та розпочата ліквідаційна процедура Товариства. Ліквідатором ТзОВ «Благо-Інвест» призначено арбітражного керуючого Сушкова Віктора Васильовича. Також, між ТзОВ «Благо-Інвест» та ПП «Житомирська міська юридична консультація» був укладений договір про надання юридичних послуг від 12 березня 2013 року. Відповідно до даного договору, а саме: до п. 3.1. ТзОВ «Благо-Інвест» зобов'язується сплатити надані юридичні послуги - за складання позовних, апеляційних, касаційних (скарг) заяв 380, 00 гривень за одну на умовах попередньої оплати. Згідно приходного касового ордеру від 14.03.2013 року здійснено оплату за складання позовної заяви 380 гривень. Просить стягнути з відповідача на користь ТзОВ «Благо-Інвест» за договором позики №563/10 від 28.04.2010 року - 833,15 гривні, адміністративні витрати за основним договором №007529 від 14.08.2009 року - 416,70 гривень, та понесені судові витрат: 380,00 гривень - витрати на правову допомогу, 229,40 гривень - сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. 01.04.2014 року до суду надійшло клопотання від директора ТОВ «Благо-Інвест» Карпішина С.В. в якому просить розгляд справи проводити без участі їхнього представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують(а.с.104). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що оплату заборгованості за договорами здійснював належним чином. Перед кожною проплатою від позивача йому надходили письмові повідомлення з реквізитами банківських установ та розрахунковими рахунками, на які необхідно проплачувати кошти. Проте такі платіжні доручення йому перестали надходити, він зв»язувався по телефону із представником кредитора, намагаючись з»ясувати щодо ненадсилання йому чергового платіжного доручення, сказали чекати, що такі будуть надіслані. В подальшому, нічого не отримував, рахунок позивача змінився, тому не знав на який рахунок сплачувати кошти. Із-за таких обставин вважає, що прострочена заборгованість виникла з вини позивача. Отримавши позовну заяву, та, долучені до неї документи, а відповідно довідався про рахунок позивача, 22.05.2014 року ним повністю погашено заборгованість. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним. Судом встановлено, що 14 серпня 2009 року між ТзОВ «Благо-Інвест» та відповідачем укладено договір № 007529, згідно якого позивач, діючи за дорученням, в інтересах і за рахунок відповідача, здійснює певні дії, спрямовані на придбання товару для відповідача на умовах діяльності програми «БлагоУстрій». Відповідач згідно умов договору зобов'язувався сплатити одноразовий реєстраційний платіж, а також своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачувати загальний платіж, який складається з чистого внеску, за рахунок якого здійснюється оплата товару чи надається відповідна сума у позику та адміністративні витрати, що є платою за послуги позивача з організації діяльності програми. Відповідно до надісланої заяви учасника на участь в асигнаційному заході, відповідач отримав дозвіл на суму 10000,00 гривень, яку відповідач отримав 05.05.2010 року (а.с. 4-6). 28 квітня 2010 року укладено додаток №3 до договору №007529, де сторони підтверджують, що учасник отримав дозвіл на отримання товару в сумі 10000,00 гривень, а також, що на момент підписання додатку №3 відповідачем було сплачено 24 чистих внески на суму 4000,08 гривень, та 12 адміністративних витрат на суму 500,16 гривень, які зараховані адміністратором в рахунок погашення щомісячних платежів, в порядку визначеному договором позики. (а.с.7). 28.04.2010 року між сторонами було укладено договір позики №563/10 з додатком №1. Згідно з п.1.1 цього договору позивач надав відповідачу грошові кошти у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, безоплатності та цільового характеру використання в сумі 10000 гривень, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 15.04.2015 року. Згідно графіку погашення заборгованості відповідач зобовязаний погашати надану позику рівними частинами по 166 гривень 67 копійок щомісячно та сплачувати адміністративні витрати в розмірі 41 гривня 67 копійок до погашення наданої позики (а.с.8-9). З картки рахунку (а.с.11) вбачається, що за період з 21.09.2009 року по 19.11.2012 року відповідачем було сплачено чистих внесків на загальну суму 9166,85 гривень (а.с.11). Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Як вбачається з картки рахунку контрагента [PERSON] (а.с.11) та квитанцій за 2010-2012 роки (а.с.53-61) виконання умов договору здійснювалося ним в повному обсязі та належним чином. З постанови господарського суду Житомирської області від 04.03.2013 року (а.с.13-16), вбачається, що засновником ТОВ «Благо-Інвест» було прийнято рішення ліквідувати товариство, прийняти вимоги кредиторів до 05.07.2012 року, а також створено ліквідаційну комісію, та внесено запис в ЄДР, що боржник перебуває в стані припинення підприємницької діяльності. Оголошення про ліквідацію ТОВ «Благо-Інвест» було опубліковано в «Бюлетені державної реєстрації» від 24.04.2012 року, а в «Голосі України» від 17.05.2012 року. Відповідно до рішення власника ТОВ «Благо-Інвест» від 23.11.2012 року було вирішено затвердити проміжний ліквідаційний баланс та звернутися з заявою до господарського суду про порушення справи про визнання товариства банкрутом. Ухвалою господарського суду Житомирської області від 19.12.2012 року було порушено провадження про визнання ТОВ «Благо-Інвест» банкрутом. А постановою цього суду від 04.03.2013 року ТОВ «Благо-Інвест» визнано банкрутом. З пояснень в судовому засіданні відповідача встановлено, що про ліквідацію ТОВ «Благо-Інвест» він дізнався з преси. Жодних повідомлень про стан діяльності товариства та подальші дії його як позичальника йому не надходило. Крім того, змінювалися розрахункові рахунки товариства, внаслідок чого він не міг здійснювати оплату чергових платежів. В телефонному режимі представники товариства обіцяли йому направити належні реквізити для продовження оплати ним чергових платежів, однак, в порушення п.2.4.2 договору №007529 жодної письмової інформації йому направлено не було. Відповідно до ч. 1 і ч.2 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов»язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов»язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов»язок, виконання зобов»язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Згідно із ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов»язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вжив заходів для виконання зобов»язання. Однак, у зв»язку з не вчиненням кредитором дій - з неповідомленням діючих розрахункових рахунків для здійснення платежів, боржник не міг виконати свій обов»язок. А тому, в даному випадку, прострочення відбулося не з вини боржника, а з вини кредитора. В порушення п. 3.2. договору №007529 від 14.08.2009 року, п.п.8.1, 10.4 договору позики №563/10 жодних консультацій чи переговорів з приводу спору між сторонами договорів, в тому числі направлення письмових попереджень, претензій боржнику кредитором не проводилось. Крім того, з наданих суду відповідачем [PERSON] квитанцій №ПН2919 від 22.05.2014 року вбачається, що останній здійснив оплату прострочених платежів за весь період прострочки на вказаний позивачем в матеріалах справи розрахунковий рахунок. Станом на день вирішення справи судом [PERSON] повністю погасив суму заборгованості. Оцінивши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що оскільки прострочення виконання зобов»язання відбулося не з вини боржника, а в зв»язку з не вчиненням кредитором дій, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов»язок, на час вирішення справи графік погашення заборгованості дотриманий, вимоги позову є безпідставними і до задоволення не підлягають. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed