Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10 грудня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а позивач прийняв право вимоги за кредитним договором №МL-B00/007/2006 від 16.02.2006, укладеного з [PERSON], відповідно до умов якого, відповідачу був наданий кредит у сумі 246000,00 доларів США з кінцевим строком повернення 16 лютого 2021 року. Поручителем за зобов'язання [PERSON] перед кредитором відповідно до договору поруки №СR-B00/007/2006 від 16.02.2006 є [PERSON] Згідно умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язана щомісяця погашати частини кредиту, визначених у графіку та сплачувати проценти. Проте [PERSON] порушила умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, а тому позивач звертається до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором в розмірі 227759,87 доларів США та суми пені у розмірі 11547893,54 грн. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просить розгляд справи проводити за його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Оскільки від відповідачів не надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність чи відкладення розгляду справи та не повідомлено суд про причини неявки, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. 16.02.2006 року між АТ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №МL-B00/007/2006 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит у сумі 246000,00 доларів США на придбання нерухомого майна з кінцевим терміном повернення 16.02.2021 з умовами сплати за користування кредитом 11% річних. Відповідач зобов'язалась щомісяця погашати відповідну частину кредиту у розмірі та строки визначені в графіку та сплачувати проценти. Поручителем згідно договору поруки №СR-B00/007/2006 від 16.02.2006 року виступив [PERSON], який зобов'язався при невиконанні [PERSON] умов кредитного договору, відповідати перед кредитором як солідарний боржник. Згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10 грудня 2010 року та Додатку 1 до нього АТ «ОТП Банк» відступило, а позивач прийняв право вимоги за кредитним договором №МL-B00/007/2006 від 16.02.2006. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, відповідачі [PERSON], [PERSON] повинні солідарно виконати взяті обумовлені кредитним договором зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 статті 1048 ЦК України встановлює, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки позичальник зобов'язаний оплатити кредитору пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочки. Згідно розрахунку суми боргу, заборгованість позичальника по кредитному договору станом на 28.08.2014 р. становить 227 759,87 доларів США - заборгованість за кредитом; 11 547 893,54 грн. - заборгованість по пені. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі кредитного договору №МL-B00/007/2006 від 16.02.2006 отримала кредит в сумі 246 000,00 доларів США, але взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів не виконує в повному обсязі, чим істотно порушує умови укладеного договору. Враховуючи те, що п. 1.5.1 кредитного договору позивач зобов'язана щомісяця погашати відповідну частину кредиту у розмірі та строки визначених в графіку та сплачувати проценти, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги повернення кредиту та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, а також стягнення пені Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на положення вказаної норми та на те, що в кредитному договорі зобов'язання визначено у грошовому еквіваленті в іноземній валюті, а саме в доларах США, сума, що підлягає сплаті, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, а не станом на день розрахунку суми заборгованості. Оскільки банк надав кредит в іноземній валюті, то заборгованість за таким зобов'язанням підлягає стягненню у валюті зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved