Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві представник позивача посилається на те, що 02.02.2005 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) (первинний кредитор) та [PERSON] уклали кредитний договір № 02-05/004-Ф, згідно з умовами якого первинний кредитор зобовязується надати відповідачеві (позичальникові) кредит у сумі 50000 грн. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобовязується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього графіком платежів. Зазначає, що 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (виступає правонаступником Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (ЗАТ) та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобовязувалося передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобовязувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору відступлення. Таким чином, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 02-05/004-Ф ТОВ «Кредитні ініціативи». Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобовязання повністю виконали, ТОВ «Кредитні ініціативи» передало грошові кошти, а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору відступлення. Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача вказує, що первинний кредитор свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 50000 грн. В свою чергу боржник неналежно виконує взяті на себе зобовязання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 01.02.2018 року має загальну заборгованість 124291,61 грн., а саме: по відсотках 26399,10 грн.; по пені 97892,51 грн. Представник позивача зауважує, що згідно з рішенням № 308/7433/14-ц Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.10.2015 року за кредитним договором № 02-05/004-Ф від 02.02.2005 року було стягнуто заборгованість у розмірі 64732,64 грн., а саме: за кредитом 30000 грн.; по відсотках 29992,78 грн.; по пені 4739,86 грн. Таким чином, за твердженням представника позивача, станом на 01.02.2018 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 02-05/04-Ф від 02.02.2005 року в розмірі 124291,61 грн., а саме по відсотках 26399,10 грн. Крім того, представник позивача зазначає, що у звязку з систематичним порушенням боржником своїх обовязків зі сплати кредиту відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому була нарахована неустойка (пеня/штраф), а саме пеня складає 97892,51 грн. З посиланням на положення ч. 2 ст. 258, ст. 266 ЦК України представник позивача вказує, що аналіз даних норм дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відтак, розмір неустойки становить: пеня 18066,18 грн. Також представник позивача зазначає, що відповідно до умов кредитного договору в разі невиконання або неналежного виконання відповідачем будь-яких зобовязань, прийнятих на себе згідно з умовами кредитного договору, в тому числі щодо сплати щомісячних платежів згідно з умовами кредитного договору незалежно від настання кінцевого терміну повернення кредиту, позивач має право вимагати дострокового погашення заборгованості, в тому числі суми кредиту (або її відповідної частини) та/або процентів за користування кредитом, та/або комісії за надання кредиту, та/або комісії за управління кредитом, та/або суми неустойки чи інших грошових зобовязань за кредитним договором. Для захисту своїх кредиторських прав, на виконання умов кредитного договору відповідачу була направлена письмова вимога про усунення порушень, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Відповідно до положень кредитного договору кредитодавець має право вимагати задоволення позичальником вимоги про дострокову сплату заборгованості в судовому порядку. Таким чином, за твердженням представника позивача, зважаючи на невиконання відповідачем зобовязання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, заборгованість за відсотками та комісією, неустойку за невиконання умов договору (штраф). На підставі викладеного представник позивача просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість у розмірі 44465,28 грн., а саме: по відсотках 26399,10 грн.; \~ \~ \~ \~пеня за рік 18066,18 грн., а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. Ухвалою судді від 27.04.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не зявився, при цьому подав через канцелярію суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки не повідомлено, відзив протягом строку, встановленого судом відповідно до положень ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідач не подав, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 02.02.2005 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та [PERSON] було укладено кредитний договір № 02-05/004-Ф, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у сумі 50000 грн. зі сплатою 22 % річних за користування кредитом з датою повернення кредиту, що визначається відповідно до графіку (додаток № 1), який є невідємною частиною цього договору, а саме до 01.02.2010 року. 17.12.2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, згідно з яким ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (первісний кредитор) передало (відступило) ТОВ «Кредитні ініціативи» (новий кредитор) кредитний портфель, а саме: сукупність усіх прав вимоги (прав вимоги за кредитами, включаючи основні права вимоги за кредитами та додаткові права вимоги за кредитами, а також права вимоги за забезпечення, існуючих та майбутніх, наявних та умовних), які передаються (відступаються) первісним кредитором новому кредитору, за умови підписання реєстру позичальників. Доданим до матеріалів справи витягом з реєстру позичальників (додаток № 1) до договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року підтверджується, що до переліку кредитних договорів, які включені до додатку № 1, увійшов кредитний договір від 02.02.2005 року № 02-05/004-Ф, укладений з відповідачем [PERSON] Враховуючи положення ст. ст. 514, 516 ЦК України, згідно з якими до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитним договором № 02-05/004-Ф від 02.02.2005 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що станом на 01.02.2018 року відповідач [PERSON] має загальну заборгованість в розмірі 124291,61 грн., з яких: по відсотках 26399,10 грн.; по пені 97892,51 грн. Матеріалами справи встановлено, що у жовтні 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.10.2015 року (справа № 308/7433/14-ц), що набрало законно сили, вказаний позов задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 38,7 кв.м., житловою площею 21,0 кв.м., що належить [PERSON] на підставі права власності, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 02-05/004-Ф від 02.02.2005 року, яка станом на 01.11.2013 року складається із заборгованості: 30000 грн. по кредиту; 29992,78 грн. відсотків; 4739,86 грн. пені, шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Представник позивача вказує, що станом на 01.02.2018 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 02-05/04-Ф від 02.02.2005 року в розмірі 124291,61 грн., а саме: по відсотках 26399,10 грн.; по пені 97892,51 грн., та просить стягнути з відповідача пеню за один рік 18066,18 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, сторони договору обумовили дату погашення кредиту 01.02.2010 року. При цьому, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.10.2015 року (справа № 308/7433/14-ц) звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить [PERSON] на підставі права власності, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 02-05/004-Ф від 02.02.2005 року, яка станом на 01.11.2013 року складається із заборгованості: 30000 грн. по кредиту; 29992,78 грн. відсотків; 4739,86 грн. пені. Відтак, у такий спосіб, звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки кредитор (позивач) на власний розсуд змінив умови основного зобовязання щодо строку дії договору, періодичності платежів та порядку сплати процентів за користування кредитом. Таким чином, положення абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Згідно з правовим висновком [PERSON] Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. [PERSON] Верховного Суду\~у постанові від 04.07.2018 року (справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18) висловила думку про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі предявлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Таким чином, в даному випадку позивач помилково та всупереч вказаному правовому висновку [PERSON] Верховного Суду нарахував до стягнення з відповідача проценти, визначені кредитним договором, після виставлення вимоги про повне дострокове погашення кредитної заборгованості у порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Питання про нарахування на заборгованість позичальника платежів згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, відповідно до яких боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивач перед судом не порушує. Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, суд приходить до переконання про необґрунтованість позовної вимоги позивача про стягнення нарахованої пені за один рік, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок нарахування пені поза межами строку дії договору. За приписами ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України), а згідно з ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що оскільки у кредитному договорі був встановлений строк його дії (до 01.02.2010 року), проте позивачем заявлено вимоги до відповідача про стягнення відсотків та пені за межами цього строку, а тому такі вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення. У звязку з відмовою у задоволенні позову судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в даній справі, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed