Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось в суд з позовом до [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов мотивовано тим, що згідно з умовами договору купівлі - продажу кредитного портфелю № б/№ від 10.12.2010 року та договору відступлення прав вимоги № б/н від 10.12.2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №МL-B00/013/2008 від 30.01.2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] та договором іпотеки №РМL-B00/013/2008 від 20.02.2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON]. Відповідно до ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 цього ж Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № ML-B00/013/2008 від 30.01.2008 року та до [PERSON] за договором іпотеки № PML-B00/013/2008 від 20.02.2008 року. Згідно кредитного договору № ML-B00/013/2008 від 30.01.2008 року, укладеного між [PERSON] та Закритим Акціонерним Товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «ОТП Банк», надав [PERSON] кредит в сумі 51 562,42 (п'ятдесят одна тисяча п'ятсот шістдесят два і 42/100) доларів США. Зобов'язання по кредитному договору [PERSON] не виконані, зокрема не виконується графік погашення кредиту, порушується порядок та строки сплати відсотків. Станом на 14.04.2015 року заборгованість [PERSON] по кредитному договору № ML -В00/013/2008 від 30.01.2008 року перед позивачем становить 62 482, 54 (шістдесят дві тисячі чотириста вісімдесят два і 54/100) доларів США еквівалентом на 14.04.2015 року становить 1 429 725, 40 грн. (один мільйон чотириста двадцять дев'ять тисяч сімсот двадцять п'ять грн. сорок коп.) Неодноразові спроби позивача врегулювати питання погашення [PERSON] кредитної заборгованості в досудовому порядку не призвели до позитивних результатів. Згідно умов кредитного договору позичальнику нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 1 157 458, 51 грн. (один мільйон сто п'ятдесят сім тисяч чотириста п'ятдесят вісім грн. п'ятдесят одна коп.). Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 28.05.2015 року по справі №132/3918/14-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було позов задоволено частково, а саме стягнуто солідарно з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрованого за адресою [INFO] та [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрованої за адресою [INFO] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28д, Код ЄДРПОУ 36789421) заборгованість за кредитним договором №МL-B00/013/2008 від 30.01.2008 року у розмірі 62482,54 доларів США, що станом на 14.04.2015 року, відповідно до офіційного курсу НБУ ( 1дол. США за 22,8820 грн.), становить 1429725,4 ( один мільйон чотириста двадцять девять тисяч сімсот двадцять пять ) грн. 40 коп., а саме: 50583,80 дол. США, що еквівалентно 1157458,51 грн. заборгованість по тілу кредиту; 11898,74 дол. США, що еквівалентно 272266,96 грн. заборгованість по відсоткам. В частині стягнення пені солідарно з [PERSON] та [PERSON] в розмірі 228061,27 дол. США (еквівалентно 5218497,9 грн.) відмовлено. 25 вересня 2015 року рішенням апеляційного суду Вінницької області по цивільній справі №132/3918/14-ц рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 28.05.2015 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині, а саме стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» пеню в розмірі 1157458,51 грн. Вказане рішення суду набуло законної сили, а виконавчі листи по цивільній справі № 132/3918/14-ц про стягнення боргу з боржника TOB «ОТП Факторинг Україна» 15 квітня 2016 року направлені на примусове виконання. Виконавче провадження було відкрито, проведені виконавчі дії, проте стягнення за виконавчим листом не проводились. Таким чином, станом на момент пред'явлення даного позову борг позичальника за кредитним договором перед позивачем не погашено ні в добровільному, ні в примусовому порядку. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ML-B00/013/2008 від 30.01.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір Іпотеки №PML-B00/013/2008 від 20.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON] «20» лютого 2008 року, за реєстровим № 628, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] передала банку в іпотеку, належне їй на праві власності, а саме на: підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого Калинівською державною нотаріальною конторою Вінницької області 03 червня 2005 року, яке зареєстроване Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 29 червня 2005 року в реєстровій книзі №2 за реєстровим №96/164, квартиру, загальною площею 75,1 кв.м„ що знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Калинівка, по вулиці Українській, в будинку під номером 15; підставі державного акту на право власності на землю серія ЯБ № 962390, виданого Калинівським відділом земельних ресурсів 26 квітня 2007 року на підставі рішення 5 сесії 05-го скликання Калинівської міської ради від 25 грудня 2006 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010110100100 земельну ділянку площею 0,0784 га, кадастровий номер 0521610100:01:071:0008, що знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Калинівка, по вулиці Українській, 15/3. Пункт 1.1 договору іпотеки встановлено, що даний договір забезпечують вимоги іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору №МL-В00/013/2008 від 30.01.2008 року. Також встановлено, що [PERSON] як майновий поручитель стверджує, що вона ознайомлена зі змістом основних зобов'язань, які забезпечені іпотекою, та не має претензій до умов кредитного договору, а також дає свою згоду на забезпечення іпотекою обов'язків позичальника. Враховуючи те, що термін повернення кредитів в повному обсязі був визнаний позивачем таким, що настав (п. 1.9. Кредитного договору), а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не сплачена, позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки. За вказаних обставин звернувся в суд з даним позовом. Представник позивача на підставі довіреності [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судові засідання призначені на 23.02.2017 року та 28.03.2017 року не з'явилася, хоча про час та дату судового засідання була повідомлена належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, наявні в матеріалах справи. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, наявне в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно з умовами договору купівлі - продажу кредитного портфелю № б/№ від 10.12.2010 року та договору відступлення прав вимоги № б/н від 10.12.2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №МL-B00/013/2008 від 30.01.2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] та договором іпотеки №РМL-B00/013/2008 від 20.02.2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON]. Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 цього ж Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № ML-B00/013/2008 від 30.01.2008 року та до [PERSON] за договором іпотеки № PML-B00/013/2008 від 20.02.2008 року. Згідно кредитного договору № ML-B00/013/2008 від 30.01.2008 року, укладеного між [PERSON] та Закритим Акціонерним Товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «ОТП Банк», надав [PERSON] кредит в сумі 51 562,42 (п'ятдесят одна тисяча п'ятсот шістдесят два і 42/100) доларів США. Зобов'язання по кредитному договору [PERSON] не виконані, зокрема не виконується графік погашення кредиту, порушується порядок та строки сплати відсотків. Станом на 14.04.2015 року заборгованість [PERSON] по кредитному договору № ML -В00/013/2008 від 30.01.2008 року перед позивачем становить 62 482, 54 (шістдесят дві тисячі чотириста вісімдесят два і 54/100) доларів США еквівалентом на 14.04.2015 року становить 1 429 725, 40 грн. (один мільйон чотириста двадцять дев'ять тисяч сімсот двадцять п'ять грн. сорок коп.) Неодноразові спроби позивача врегулювати питання погашення [PERSON] кредитної заборгованості в досудовому порядку не призвели до позитивних результатів. Згідно умов кредитного договору позичальнику нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 1 157 458, 51 грн. (один мільйон сто п'ятдесят сім тисяч чотириста п'ятдесят вісім грн. п'ятдесят одна коп.). Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 28.05.2015 року по справі №132/3918/14-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було позов задоволено частково, а саме стягнуто солідарно з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрованого за адресою [INFO] та [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрованої за адресою [INFO] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28д, Код ЄДРПОУ 36789421) заборгованість за кредитним договором №МL-B00/013/2008 від 30.01.2008 року у розмірі 62482,54 доларів США, що станом на 14.04.2015 року, відповідно до офіційного курсу НБУ ( 1дол. США за 22,8820 грн.), становить 1429725,4 ( один мільйон чотириста двадцять девять тисяч сімсот двадцять пять ) грн. 40 коп., а саме: 50583,80 дол. США, що еквівалентно 1157458,51 грн. заборгованість по тілу кредиту; 11898,74 дол. США, що еквівалентно 272266,96 грн. заборгованість по відсоткам. В частині стягнення пені солідарно з [PERSON] та [PERSON] в розмірі 228061,27 дол. США (еквівалентно 5218497,9 грн.) відмовлено. 25 вересня 2015 року рішенням апеляційного суду Вінницької області по цивільній справі №132/3918/14-ц рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 28.05.2015 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині, а саме стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» пеню в розмірі 1157458,51 грн. Вказане рішення суду набуло законної сили, а виконавчі листи по цивільній справі № 132/3918/14-ц про стягнення боргу з боржника TOB «ОТП Факторинг Україна» 15 квітня 2016 року направлені на примусове виконання. Виконавче провадження було відкрито, проведені виконавчі дії, проте стягнення за виконавчим листом не проводились. Таким чином, станом на момент пред'явлення даного позову борг позичальника за кредитним договором перед позивачем не погашено ні в добровільному, ні в примусовому порядку. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ML-B00/013/2008 від 30.01.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір Іпотеки №PML-B00/013/2008 від 20.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON] «20» лютого 2008 року, за реєстровим № 628, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] передала банку в іпотеку, належне їй на праві власності, а саме на: підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого Калинівською державною нотаріальною конторою Вінницької області 03 червня 2005 року, яке зареєстроване Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 29 червня 2005 року в реєстровій книзі №2 за реєстровим №96/164, квартиру, загальною площею 75,1 кв.м„ що знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Калинівка, по вулиці Українській, в будинку під номером 15; підставі державного акту на право власності на землю серія ЯБ № 962390, виданого Калинівським відділом земельних ресурсів 26 квітня 2007 року на підставі рішення 5 сесії 05-го скликання Калинівської міської ради від 25 грудня 2006 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010110100100 земельну ділянку площею 0,0784 га, кадастровий номер 0521610100:01:071:0008, що знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Калинівка, по вулиці Українській, 15/3. Пункт 1.1 договору іпотеки встановлює, що даний договір забезпечують вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №МL-В00/013/2008 від 30.01.2008 року. Також встановлено, що [PERSON] як майновий поручитель стверджує, що вона ознайомлена зі змістом основних зобов'язань, які забезпечені іпотекою, та не має претензій до умов кредитного договору, а також дає свою згоду на забезпечення іпотекою обов'язків позичальника. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, внаслідок укладання вказаного договору відбулась заміна кредитора, а саме позивач набув статусу нового кредитора/іпотекодержателя за вищезазначеними кредитним договором та договором іпотеки. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Однак, всупереч положенням ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, позичальник перестав сплачувати необхідні платежі у встановлені кредитним договором строк. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу. Однак, в порушення умов договору іпотеки та вимог чинного законодавства України, на день подачі позовної заяви до суду відповідач не здійснив погашення всієї суми заборгованості у встановлені строки. Згідно ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про заставу», ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» кредитор (Іпотекодержатель, Заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (Іпотекодавець, Заставодавець) забезпеченого заставою (Іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно із ст. 7 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та ст.20 Закону України «Про заставу» у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави). У відповідності до положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право на продаж предмета іпотеки у випадку наявності рішення суду про продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Статтею 591 ЦК України передбачено право реалізації предмета застави, на який звернено стягнення, шляхом його продажу. Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства, умов іпотечного та кредитного договорів, за рахунок предмету іпотеки, належного відповідачці, позивач має право шляхом продажу задовольнити свої вимоги, які виникають із кредитного договору, оскільки позичальником належним чином не виконуються умови кредитного договору, а саме, в частині повернення заборгованості. Згідно ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Згідно п. 42 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 ЗУ «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатися: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотеко держателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Відповідно до положень ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов:нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Крім того, згідно ст. 1 п. 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що набрав чинності 07.06.2014 року, протягом дії цього Закону не може бути примусове стягнення (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Як вбачається з матеріалів справи, нерухоме майно квартира, розташована в м.Калинівка по вул.Українській в будинку під номером 15, яке є предметом іпотеки не перевищує 140 кв. метрів та земельна ділянка, ними забезпечувався споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, а тому відповідно підпадає під дію положень вказаного закону. Враховуючи вказане, суд вважає за можливе відстрочити виконання рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна з громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідну Правову позицію висловив Верховний суд України в постановах від 30 вересня 2015 року у справах №6-1825цс15 та №6-1494цс15. На підставі викладеного,

Outcome: approved