Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту у сумі 50284.0 гривні. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 14.10.2015 року сторони по справі уклали кредитний договір №151014-175100, відповідно до вимог якого відповідач отримала кредит в сумі 2600.0 грн. Відповідно до умов вказаного договору відповідач повинна була повернути отримані кошти в сумі 2600 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом у суміі 1560.0 грн., у строк до 12.11.2015 року. Однак відповідач свої зобов'язання щодо повернення отриманих коштів у вказаному розмірі не виконала та кошти не повертає, ухиляється від виконання своїх зобов'язань. За таких обставин позивач застосував до відповідача штрафні санкції, які були обумовлені сторонами договору, у вигляді неустойки - пені з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу, яку обрахував у розмірі 46124 грн.. Оскільки позичальник належним чином взяті на себе зобов'язання по кредитному договору не виконує, кошти не повертає, а тому позивач був змушений звернутися до суду із даним позовом про стягнення суми заборгованості із відповідача в примусовому порядку. Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.05.2018 року. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останній був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направила. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення із наступних підстав. Як вбачається із анкети-заяви для отримання кредиту від 14.10.2015 року, яка підписана відповідачем остання ознайомившись з Умовами надання та обслуговування кредитів, о розміщені на сайті позивача, просила надати їй кредит на особисті потреби у розмірі 2600 грн., строком на 30 днів до 12.11.2015 року та зобов'язувалася повернути кредит у розмірі 2600 грн., та сплатити проценти у розмірі 1560 грн.. Отримання відповідачем суми кредиту у розмірі 2600 грн. стверджується копією видаткового касового ордеру від 14.10.2015 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.п. 2.1, 2.4 та Умов надання та обслуговування кредитів, які затвердженні наказом директора товариства №51 від 11.10.2014 року про затвердження примірного договору про надання фінансових послуг у новій редакції, договір укладається шляхом акцепту товариством пропозиції (оферти) клієнта про укладення договір викладеного в заяві. Договір вважається укладеним з дати акцепту товариством пропозиції (оферти) клієнта. За користування кредитними коштами, процентна ставка встановлюється у розмірі, визначеному в заяві-акценті, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом. Згідно п. 3.1.1 клієнт зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в дату повернення кредиту, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до цих умов, договору або умов відповідної угоди сторін. Таким чином вбачається, що сторони визначили усі істотні умови договору, зокрема суму кредиту, строки його повернення, розмір коштів за його користування та інше. Нормами статей 526, 527, 530 ЦК України визначено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення умов договору та закону відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, суму коштів не повернула та ухиляється від її сплати. При розгляді вказаної справи суд бере до уваги, що відповідач користувалася вказаними коштами, що стверджується матеріалами справи, тобто використовувала їх на власний розсуд, а тому суд вважає, що відповідач знала, що кошти взяті в борг та підлягають поверненню на умовах визначених позивачем. Окрім того відповідач до суду із позовною заявою про розірвання вказаного кредитного договору не зверталася. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Разом із тим суд враховує, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що закріплено нормами ч. 1 ст. 2 ЦПК України. Як вбачається із п. 7.4 вказаних вище Умов сторони домовились про договірну позовну давність у 10 років. Умовами вказаного договору було встановлено строк його виконання до 12.11.2015 року. Відповідач своє зобов'язання не виконав у терміни та строки визначені договором, а тому позивач відповідно до п. 4.4 вказану Умов почав нараховувати штрафні санкції у виді неустойки-пені з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу, яка склала 46124 грн. Як вбачається із розрахунку позивача період нарахування вказаної пені становить з 13.11.2015 року по 17.04.2018 року, тобто 887 днів. Позов про стягнення боргу поданий до суду 05.05.2018 року. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 1 ст.259 ЦК України передбачається, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до пункту 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісячно) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Як вбачається з матеріалів справи, домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності до вимог про стягнення (штрафу, пені) немає, договору про збільшення позовної давності, як то визначено ч.1 ст.259 ЦК України між сторонами не укладалося. Суд приходить до висновку, що відповідач безумовно порушив умови кредитного договору та має понести відповідну відповідальність визначену нормами чинного законодавства та умовами договору, однак позивач своєчасно не звертався за захистом своїх порушених прав та невиправдано продовжував нараховувати пеню за невиконання умов договору. Доказів на підтвердження поважності пропущення строку позовної давності до вимог про стягнення ( пені), позивачем не надано. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом задоволенню не підлягають в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. На підставі вказаного вище, задовольняючи позов суд, не може погодитися з включенням позивачем до розрахунку заборгованості вказаної суми пені, за невиконання зобов'язань по кредитному договору. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача по кредиту перед позивачем становить 4160 грн., з яких: 2600 грн. - заборгованість за кредитом; 1560 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом. Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплата якого стверджуються квитанцією №1451919. На підставі зазначеного та

Outcome: partial