Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 7» (далі - позивач, ТОВ «Рада 7») звернулось до суду з зазначеним позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON]), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги в розмірі 41 148,16 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 1 325,72 грн., три проценти річних в розмірі 290,74 грн., судовий збір в розмірі 428,65 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Житлово-експлуатаційною організацією, що обслуговує даний будинок, є ТОВ «Рада 7». В результат несплати наданих послуг за відповідачем станом на 01.06.2014 року існує заборгованість в розмірі 41 248,16 грн. Крім того, згідно ст. 625 ЦК України, відповідач зобов'язаний також сплатити за весь час прострочення індекс інфляції, що становить 1 325,72 грн., та три проценти річних, що становить 290,74 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2014 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 7» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 191 ЦПК України повідомлений належним чином, направив на адресу суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності від 19.11.2008 року (а. с. 17). 17.03.2014 року між ТОВ «Рада 7» (Підприємство) та [PERSON] (Власник) було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг, згідно умов якого Підприємство зобов'язується забезпечити надання Власнику комунальних та інших послуг згідно діючим розцінкам і тарифам та ведення особистого рахунку Власника, а Власник зобов'язується не пізніше 20-го числа наступного місяця вносити плату на рахунок Підприємства пропорційно його частині власності в будинку в розмірах, визначених чинним законодавство, за надані послуги. У п. 7.1 договору сторони погодили, що термін дії цього договору складає десять років з дня його підписання. Відповідно до п. 8.11 договору, плата за послуги передбачені договором Підприємство нараховує, а Споживач оплачує з 26.11.2008 року. Як визначено у п. 1 та п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так, позивач умови договору виконує належним чином та надає усі послуги, проте, відповідач в порушення умов договору належним чином за надані житлово-комунальні послуги не сплачує - заборгованість відповідача перед ТОВ «Рада 7» станом на 01.06.2014 року становить 41 248,16 грн., про що свідчить розрахунок заборгованості (а. с. 8-9). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження сплати заборгованості за договором про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 17.03.2014 року відповідач не надав. Отже, позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 41 248,16 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить стягнути за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 01.01.2009 року по 01.06.2014 року три проценти річних в розмірі 290,74 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1 325,72 грн. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки [PERSON] прострочив виконання грошового зобов'язання за договором про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, то зобов'язаний сплатити три проценти річних та індекс інфляції від простроченої суми за весь час прострочення. Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних та індексу інфляції, суд з ним погоджується та вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Рада 7» за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території трьох процентів річних в розмірі 290,74 грн. та індексу інфляції в розмірі 1 325,72 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє позов, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 428,65 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved