Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

ТОВ «Вердикт Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON], приватного підприємства «Кристал» про стягнення заборгованості та звернення стягнення посилаючись на наступні обставини. 20.11.2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав 50 000,00 доларів США на строк до 19.11.2011 року. Одночасно з укладенням кредитного договору між сторонами було укладено договір застави, згідно якого відповідач передав позивачу в заставу автомобіль марки Lexus модель: RX350, рік випуску: 2006, номер кузова: [NUMBER]; державний реєстраційний номер: [NUMBER]. 02.02.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами до боржника у зв'язку з укладенням договору факторингу. Разом з правом вимоги заборгованості за кредитними договорами до боржника ПАТ «Сведбанк» уступило права заставодержателя за договорами забезпечення відступлених кредитних зобов'язань. 11.02.2013 року між ТОВ «Вердикт Фінанс» та ПП «Кристал» було укладено договір поруки, згідно якого ПП «Кристал» поручилося перед позивачем за виконання зобов'язань за договорами [PERSON]. Відповідачі зобов'язання за договорами не виконали, внаслідок чого позивач вважає, що має право звернення на предмет застави за договором, про що і просить суд. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання сповіщався, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, просив суд задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання сповіщався належним чином. Представник ПП «Кристал» у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання сповіщався. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, що не з'явилися, у порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20.11.2006 року між Акціонерним комерційним Банком «ТАС- Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та [PERSON], було укладено кредитний договір № 030/11.06/64-214К. Відповідно до вищевказаного Договору, Акціонерний комерційний Банк «ТАС- Комерцбанк» зобов'язався надати [PERSON] кредит у сумі 50 000,00 доларів США на строк до 19.11.2006 року. В забезпечення умов договору між Акціонерним комерційним Банком «ТАС- Комерцбанк» та [PERSON] укладено договір застави, предметом якого виступає автомобіль марки Lexus модель: RX350, рік випуску: 2006, номер кузова: [NUMBER]; державний реєстраційний номер: [NUMBER]. При укладенні Договору забезпечення сторони визначили вартість предмета застави у розмірі - 387 855,00 грн. 02.02.2012 року Акціонерний комерційний Банк «ТАС- Комерцбанк», правонаступник якого є ПАТ «Сведбанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» відповідно до Договору факторингу № 11 свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами до боржника. Разом з правом вимоги заборгованості за кредитними договорами до боржника Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» уступило права заставодержателя за договорами забезпечення відступлених кредитних зобов'язань уклавши договір про відступлення прав за договорами застави. 11.02.2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» та приватне підприємство «Кристал» уклали договір Поруки № 030/11.06./64-214К/П. Відповідно до договору поруки ПП «Кристал», як поручитель, поручається за виконання [PERSON] обов'язків, які виникли на підставі кредитного договору № 030/11.06./64-214К в обсязі 10,00 грн. У порушення умов договору відповідачі свої зобов'язання за договором належним чином не виконали, в результаті чого станом на 15.05.2013 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 470 610,26 грн. Судом встановлено, що 08.12.2006 року позивач зареєстрував в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання [PERSON] у відповідності до ст. 27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень», що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 08.12.2006 року, однак відповідач відмовляється повертати предмет застави, чим порушує свої зобов'язання передбачені договорами. Враховуючи вищевикладені обставини суд вважає, що відповідачі належним чином зобов'язання за договорами не виконали, тому з них повинно бути солідарно стягнуто 10,00 грн. заборгованість за кредитними зобов'язаннями на користь позивача, а також звернути стягнення на предмет застави транспортний засіб - автомобіль марки Lexus модель: RX350, рік випуску: 2006, номер кузова: [NUMBER]; державний реєстраційний номер: [NUMBER] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже із змісту наведеної норми вбачається що сторонами в договорі факторингу є фактор і клієнт, якими у справі є АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» відповідно, а тому укладення між ними договору факторингу передбачено чинним законодавством і не вимагає погодження із боржником, яким у справі виступає [PERSON] оскільки жодним чином не порушує його права як боржника, щодо можливості виконання кредитних зобов'язань. Статтею 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). З урахуванням статей 553 - 554 ЦК договір поруки укладається кредитором за зобов'язаннями, які забезпечуються порукою, і поручителем. Оскільки позичальник є не стороною договору поруки, а стороною у зобов'язанні, забезпеченому порукою, чинне законодавство України не передбачає обов'язку кредитора чи поручителя отримувати згоду позичальника на укладення договору поруки. Згідно зі ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Частинами 1 та 2 ст.590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управлінні на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Згідно з п. 2 ч.1 ст.26 вищевказаного Закону обтяжувач має право на власний розсуд обрати позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, одним з яких є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Відповідно до п.8.5 договору застави звернення стягнення на предмет застави може відбуватись будь-яким із наступних способів на вибір заставодержателя, зокрема, продажу заставодержателем предмету застави третій особі - покупцю шляхом укладення договору купівлі-продажу від імені заставодавця. Згідно з п. 8.4 вищевказаного договору реалізація предмета застави здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України, в тому числі Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Отож, позивач набув право на звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що передбачено самим договором, та ст. 20 Закону України « Про заставу». За таких обставин вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню у повному обсязі. В решті позовних вимог суд відмовляє, оскільки вони не передбачені договором та законом. Більш того, всупереч положень ст. 60 ЦПК України позивач не довів та не надав належних доказів, щодо місця перебування спірного автомобіля, та знаходження його саме у відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved