Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ») звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, з тих підстав, що [PERSON] уклав з Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк») кредитні договори № 11365209000 від 10.07.2008 року та № 11400706000 від 03.10.2008 року, відповідно до умов яких банк зобов'язався надати позичальнику кредити у сумі 77600,00 доларів США та 45000,00 доларів США відповідно, а позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених кредитними договорами повертати кредити, виплачувати проценти за користування кредитами, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитними договорами та додатками №1 до них - графіками погашення кредиту. ПАТ «УкрСиббанк» свої зобов'язання за кредитними договорами виконав, що підтверджується відповідними документами. 12.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», відповідно до договору факторингу № 1, свої права вимоги за зобов'язаннями відповідача по кредитним договорам. Станом на 01.12.2013 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» становить: - за кредитним договором № 11365209000 від 10.07.2008 року - 125649,22 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 1627283 грн. 05 коп.; -за кредитним договором № 11400706000 від 03.10.2008 року - 72605,55 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 940314 грн. 48 коп. З метою забезпечення виконання зобов'язання за вище вказаними кредитними договорами ПАТ «УкрСиббанк» уклало з [PERSON] договори поруки № 213970 від 10.07.2008 року та № 232449 від 03.10.2008 року. Відповідно до умов договорів поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобов'язання всім належним йому майном та грошовими коштами. Відповідно до умов кредитних договорів позикодавець набуває право, в тому числі і в судовому порядку, вимагати від позичальника дострокового повернення кредитів, а позичальник зобов'язується на вимогу кредитора достроково повернути кредити в повному обсязі та сплатити нараховані відсотки за користування кредитами, інші платежі та нарахування за кредитними договорами, що підлягають сплаті позичальником на користь кредитора у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких обов'язків, встановлених кредитними договорами, в тому числі у разі затримання сплати частин кредитів та/або процентів за їх користування. 13.01.2015 року на адресу Тлумацького районного суду Івано-Франківської області надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання недійсними договорів про надання споживчого кредиту № 11365209000 від 10.07.2008 року та № 11400706000 від 03.10.2008 року. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 04.02.2015 року справу за позовом ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічну позовну заяву [PERSON] до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання недійсним договорів про надання споживчого кредиту № 11365209000 від 10.07.2008 року та №11400706000 від 03.10.2008 року - об'єднано в одне провадження. 03.04.2015 року від представника ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» Матієвського С.В. надійшло клопотання про уточнення позовних вимог, в якому він просить стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» загальну суму заборгованості за кредитними договороми № 11365209000 від 10.07.2008 року в розмірі 148607,58 доларів США та № 11400706000 від 03.10.2008 року в розмірі 86487,69 доларів США, з переведенням іноземної валюти в гривню за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. В судовому засіданні 15.04.2015 року представник позивача-відповідача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» Матієвський С.В. позов при уточненому розмірі позовних вимог підтримав, з підстав зазначених в ньому, просив його задоволити, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити повністю. Додатково пояснив, що заборгованість по кредитних договорах і надалі відповідачем [PERSON] не погашена, остання проплата була здійснена у 2010 році. Після укладення договору факторингу №1 від 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», право вимагати повернення заборгованості за договорами кредиту від відповідача перейшло до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». У додатку №1 до договору факторингу №1 від 12.12.2011 року зазначено номери кредитних договорів, право вимог по яких переходить до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», та розмір заборгованості на час укладення договору факторингу. Однак весь обсяг вимог залишається той, який зазначений в кредитних договорах. В договорі факторингу №1 від 12.12.2011 року визначено, що право вимоги - це право грошової вимоги, існуючі або майбутні, клієнта до боржників і гарантів щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості, що виникли на підставі первинних договорів і договорів забезпечення. Актом приймання-передачі від 12.12.2011 року було передано права вимоги за договором факторингу №1 від 12.12.2011 року, окремого акту передачі по кожному кредитному договору чи боржнику не було. Вищенаведені документи долучені до матеріалів справи. З додатку №1 до договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року зроблено витяг відносно кредитної заборгованості [PERSON] за кредитними договорами, цілий додаток суду не надавався, оскільки він є об'ємним. Відповідач [PERSON] не є стороною договору факторингу, він є стороною договорів кредиту. Після укладення договору факторингу на адресу [PERSON] надсилалося повідомлення про відступлення прав вимог за кредитними договорами. Відразу після укладення договору факторингу ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в суд з позовом не зверталося, оскільки велися переговори з [PERSON] та було надано останньому можливість для погашення кредитів. Зазначив, що відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами є операції з фінансовими активами, що здійснюються на користь третіх осіб за власний рахунок або за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. В даному законі також визначено види фінансових послуг, до яких належить договір факторингу. У ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» визнано види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до спеціальних законів, до яких зокрема, належить діяльність із надання фінансових послуг, яким в даному випадку є Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до положень даного закону, діяльність фінансових установ, які здійснюють факторингові операції, не підлягає ліцензуванню, оскільки факторинг не входить до переліку ліцензованих видів діяльності. В судове засідання 05.05.2015 року представник позивача-відповідача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» Матієвський С.В. не з'явився, однак надіслав заяву щодо підтримання позову та розгляду справи у його відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з`явилися, не повідомивши причин неявки, про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно. Представник відповідачів - позивачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] зустрічну позовну заяву підтримав з підстав зазначених в ній, просив її задоволити, первісний позов не визнав, заперечив проти його задоволення. Пояснив, що у позовній заяві ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» при визначенні розміру заборгованості по кредитних договорах [PERSON] керується договором факторингу №1 від 12.12.2011 року, в п. 1.2 якого вказано обсяг прав вимоги, яку воно вправі вимагати, яка визначена у додатку №1 до цього договору. Таким чином, відступлення прав вимоги у розмірі передбаченому додатком №1 переходить до фактора, тобто ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», виключно після одержання клієнтом, тобто ПАТ «УкрСиббанк», від фактора суми фінансування, що оформлюється актом приймання-передачі, дата якого є датою відступлення прав вимоги, після чого фактор, тобто позивач, набуває право вимоги до боржників, тобто відповідачів. Однак з наданих позивачем в обґрунтування позовних вимог доказів не вбачається, що до нього у встановленому договором факторингу порядку від банку перейшло право вимоги за кредитними договорами. У акті приймання-передачі прав вимоги від 12.12.2011 року відсутні особи відповідачів, що не дає можливості встановити перехід до позивача права вимоги за кредитними договорами. Що стосується витягу з додатку №1 до договору то він взагалі, не зважаючи на двосторонній характер договору, підписаний лише особою позивача, а його зміст та достовірність викликає обґрунтований сумнів, оскільки під час розгляду справи позивачем неодноразово надавались витяги з додатку №1 до договору різні між собою, як за формою, так і змістом. Також всупереч вищенаведеному договору факторингу розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитними договорами і передбачене право вимоги збільшені. Відповідачами не було отримано від позивача жодних повідомлень про заміну кредитора, а також переходу до позивача, як нового кредитора, прав у зобов'язанні за кредитними договорами, тому відповідно до змісту ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідачів борг у сумі 148607,58 доларів США за кредитним договором № 11365209000 від 10.07.2008 року та 86487,69 доларів США за кредитним договором №11400706000 від 03.10.2008 року, тоді як відповідно до п. 1.2 договору факторингу №1 від 12.12.2011 року сума вимоги, яка передана позивачу банком, становить 94671,86 доларів США за кредитним договором № 11365209000 від 10.07.2008 року та 53948,51 доларів США за кредитним договором №11400706000 від 03.10.2008 року. А тому тільки дані суми можуть підлягати до стягнення. Крім того, кредитні договори були укладені у 2008 році, як видно з матеріалів справи відповідач звернувся до суду про стягнення заборгованості у жовтні 2014 року, тобто вимоги пред'явлено з порушенням строків позовної давності. У зв'язку з чим просить застосувати строки позовної давності. Вважає, що при укладенні договору факторингу №1 від 12.12.2011 року відповідачем не виконано приписів, встановлених Законом України «Про банки і банківську діяльність», в якому факторинг пирівняно до фінансових операцій та Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», в якому передбачено, що щодо отримання платежів в іноземній валюті необхідно мати спеціальну ліцензію на здійснення валютних операцій. Вказує, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» дозвіл на здійснення валютних операцій від НБУ не отримувало, товариство не може здійснювати валютні операції, а тому не могло укладати договір факторингу, предметом якого є кредит в іноземній валюті та не набуло права вимоги за кредитними договорами [PERSON] Крім того, в порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач не надав відповідачу [PERSON], як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позовну заяву ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» при уточненому розмірі позовних вимог слід задоволити частково, а в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що 10.07.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк») (перейменовано на ПАТ «УкрСиббанк») та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11365209000, з додатками № 1, № 2, № 3, за умовами якого банк надав відповідачу кредит на споживчі потреби в сумі 77600,00 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення договору дорівнює еквіваленту 375591 грн. 76 коп., з процентною ставкою 15 %, зі строком погашення до 09.07.2015 року (Т.1 а.с.6-14). 18.02.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду № 2 з додатком № 1, в якій сторони домовилися про зміну графіка погашення кредиту за вищенаведеним кредитним договором (Т.1 а.с. 15-16). 03.10.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту з правилами № 11400706000, з додатками № 1, № 2, № 3, за умовами якого банк надав відповідачу кредит на споживчі потреби в сумі 45000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення договору дорівнює еквіваленту 218767 грн. 50 коп., з процентною ставкою 16 %, зі строком погашення до 02.10.2015 року (Т.1 а.с.17-26). Згідно умов договорів відповідач зобов'язувався використовувати кредит на зазначені цілі, повернути суму кредиту, сплатити плату за кредит й інші грошові платежі на рахунок банку. 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», що є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір факторингу № 1, згідно якого позивач отримав право вимоги за вищевказаними кредитними договорами (Т.1 а.с. 164-166), що підтверджується випискою з додатку №1 до договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року (перелік первинних договорів) (Т.1 а.с. 167, Т.2 а.с. 3-6). 15.12.2011 року за №12-22/26983 ПАТ «УкрСиббанк» на адресу [PERSON] було направлено повідомлення про відступлення ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» прав вимог за кредитними договорами №11365209000 від 10.07.2008 року та № 11400706000 від 03.10.2008 року, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] (Т.1 а.с. 200, 201-202). Як визначено у вищенаведеному договорі факторингу права вимоги - це права грошової вимоги, існуючі або майбутні, клієнта до боржників і гарантів щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості, що виникли на підставі первинних договорів і договорів забезпечення. Зокрема права вимоги включають право вимагати: повернення суми кредиту; сплати процентів за користування кредитом; сплати сум комісійної винагороди за надання та користування кредитними коштами. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.4, 3.1 договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року клієнт зобов'язався передати у власність фактору, а фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Обсяг (сума) прав вимоги станом на дату укладення цього догововору визначений у Додатку №1 до цього договору. Одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення. Права вимоги переходять від клієнта до фактора у дату відступлення, після чого фактор одержує право вимагати від боржників і гарантів виконання усіх зобов'язань за первинними договорами і договорами забезпечення. В судовому засіданні суд оглянув оригінал договору факторингу та додаток №1 до нього про передачу ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права вимоги за відповідним договором факторингу, зміст яких відповідає виписці до додатку №1 до договору факторингу №1 від 12.12.2011 року. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по погашенню кредиту станом на 25.03.2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 11365209000 від 10.07.2008 року становить 148607,58 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 25.03.2015 року еквівалентно 3500751 грн. 88 коп., з якої заборгованість по основній сумі кредиту -72028,61 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 25.03.2015 року еквівалентно 1696779 грн. 48 коп, заборгованість за процентами - 76578,97 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 25.03.2015 року еквівалентно 1803972 грн. 40 коп., що підтверджується наданими позивачем розрахунками (Т.1 а.с. 225-228). Заборгованість за кредитним договором № 11400706000 від 03.10.2008 року станом на 25.03.2015 року становить 86487,69 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 25.03.2015 року еквівалентно 2037392 грн. 33 коп., з якої заборгованість по основній сумі кредиту - 38570,55 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 25.03.2015 року еквівалентно 908607 грн. 26 коп, заборгованість за процентами - 47917,14 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 25.03.2015 року еквівалентно 1128785 грн. 07 коп., що підтверджується наданими позивачем розрахунками (Т.1 а.с. 229-232). Для забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань 10.07.2008 року та 03.10.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачкою [PERSON] укладено договори поруки №№ 11365209000-ІІ та 232449 відповідно, згідно яких поручитель взяла на себе зобов'язання солідарно відповідати за зобов'язаннями позичальника [PERSON] (Т.1 а.с.27-30). Частинами 1 та 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З договорів поруки вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до виконання позичальником зобов'язань перед банком або до виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Згідно з цією нормою права строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Цього в договорі поруки не встановлено. Як вбачається з штампу вхідної кореспонденції Тлумацького районного суду, позовна заява від позивача про стягнення заборгованості надійшла до суду 03.12.2014 року, тобто до поручителя банк звернувся з позовною вимогою через засоби поштового зв'язку тільки 30.11.2014 року (Т. 1 а.с. 55). Інших доказів того, що банк звертався з вимогою до [PERSON] про повернення заборгованості за кредитними договорами суду не було надано. Приймаючи постанову від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Така правова позиція наведена також і в п. 24 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Як встановлено в судовому засіданні, остання проплата в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11365209000 від 10.07.2008 року [PERSON] здійснена 26.10.2010 року, а за кредитним договором №11400706000 від 03.10.2008 року - 29.07.2010 року. За таких обставин у ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» виникло право пред'явити вимогу до поручителя [PERSON] про невиконання порушеного [PERSON] зобов'язання щодо повернення кредиту за кредитним договором № 11365209000 від 10.07.2008 року з 26.10.2010 року протягом наступних шести місяців, а за кредитним договором №11400706000 від 03.10.2008 року виникло з 29.07.2010 року протягом наступних шести місяців. Проте ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулося в суд з позовною заявою тільки 30.11.2014 року, тобто вже після спливу встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. З урахуванням викладеного, суд вважає, що у зв'язку з припиненням поруки позовні вимоги ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до поручителя [PERSON] про стягнення з неї заборгованості за кредитними договорами у солідарному порядку не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитовець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності з ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися в повному обсязі та в установлені строки, відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом ч. 2 ст.1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Віповідно до положення ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У відповідності до ст. 1079 ЦК України клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності, а фактором - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ч. 1 ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Згідно з п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових активів належать кошти, цінні папери, боргові зобов'язання та право вимоги боргу, що не віднесені до цінних паперів. Фінансовими послугами є операції з фінансовими активами, що здійснюються на користь третіх осіб за власний рахунок або за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. При цьому, ст. 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» передбачено, що дія цього Закону поширюється на всіх суб'єктів господарювання. Види господарської діяльності, не передбачені у статті 9 цього Закону, не підлягають ліцензуванню. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» визначено види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, відповідно до спеціальних законів, до яких, зокрема, належить діяльність із надання фінансових послуг (п. 3 ст. 9 Закону «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»). Спеціальним законом в даному випадку виступає Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Стаття 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачає обов'язкове ліцензування операцій з надання лише таких фінансових послуг: страхової діяльності; діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Отже, з налізу наведених норм законодавчих актів вбачається, що діяльність фінансових установ, які здійснюють факторингові операції, не передбачає додаткове ліцензування в даному випадку на право здійснення валютних операцій, оскільки факторинг не входить до переліку ліцензованих видів діяльності, визначених у ст. 34 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Як встановлено судом, кредитний договір № 11365209000 від 10.07.2008 року був укладинй терміном до 09.07.2015 року, а кредитний договір № 11400706000 від 03.10.2008 року був укладинй терміном до 02.10.2015 року тому станом на час розгляду справи термін дії кредитних договорів не закінчився. Таким чином, заперечення представника відповідача-позивача не спростовують обгрунтування позову, а є намаганням уникнути несприятливих наслідків від неналежного виконання договорів позики. Первісний позов обгрунтовано належними правовими підставами. Відмова в позові ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» означала б позбавлення позивача його «законних очікувань», що потягло б порушення прав позивача та безпідставне звільнення відповідача [PERSON] від виконання зобов'язань. Відповідач [PERSON] зобов'язаний виконати умови договорів кредитів, право вимоги за якими перейшли до кредитора за договором факторингу №1 від 12.12.2011 року. Тобто до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» відовідно до ст. 514 ЦК України перейшло право вимоги за зобов'язанням відповідача повернути отриману позику в еквіваленті до іноземної валюти зі сплатою процентів за користування нею. За встановлених в судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку, що первісний позов у частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача - 148607,58 доларів США заборгованості за кредитним договором № 11365209000 від 10.07.2008 року та 86487,69 доларів США заборгованості за кредитним договором № 11400706000 від 03.10.2008 року слід задоволити, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ТОВ «Кей-Колект» про визнання договору факторингу недійсним слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому із [PERSON] слід стягнути на користь ТОВ «Кей-Колект» понесені останнім судові витрати по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Судові витрати за подання зустрічного позову віднести на рахунок держави. На підставі вищенаведеного, ст.ст. 514, 525, 526, 530, 559, 610, 625, 1048, 1049, 1050, 1054, 1077, 1078, 1079 ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: approved