Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 липня 1996 року і від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивачка у січні 2019 року звернулася з позовом у суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, покликаючись на те, що спільне життя у них не склалось, так як між ними не має взаєморозуміння, вони виявилися людьми з різними поглядами на життя, відповідач ставив свої інтереси вище сімейних, по господарству не допомагав, вихованням сина не займався, матеріально сім'ю не підтримував. На ґрунті такої поведінки відповідача між ними виникали сварки, під час яких лише поглиблювався їх сімейних розлад. Вона неодноразово пропонувала відповідачу змінити своє відношення до неї, однак він продовжував ігнорувати її пропозиції, чому вона припинила з ним подружнє життя. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно і примирення неможливе, так як вони втратили один до одного хороші почуття. За наведеного, просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, надала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснила, що подружнє життя із відповідачем не склалося, постійно виникали сварки, з жовтня 2017 року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та що вона втратила до відповідача хороші почуття і примирення між ними неможливе. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій не заперечує проти розірвання шлюбу, так як їх сім'я дійсно розпалася та просить розглядати справу без його участі, що суд вважає за можливе. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст. 26 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 липня 1996 року і від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що між сторонами довгий час немає взаєморозуміння, виникали сварки, з жовтня 2017 року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини і збереження шлюбу суперечать інтересам як позивача, так і відповідача. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не проживають разом і не підтримують сімейних відносин вже довгий час, втратили один до одного хороші почуття і помиритися не бажають, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на корсить позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved