Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить виконавчий напис, вчинений 23.09.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., який зареєстрований в реєстрі за номером 30323, яким з неї на користь відповідача стягнуті кошти в сумі 17749,00 грн., визнати таким, що не підлягає виконанню, та просить стягнути на її користь понесені судові витрати у розмірі 4362,00 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що вона отримала постанову про відкриття виконавчого провадження № 67149824, винесену 18.10.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачуком Л.М., якою розпочате примусове виконання виконавчого напису, вчиненого 23.09.2021 приватним нотаріусом Бригідою В.О. Вказаним виконавчим написом з неї на користь відповідача стягнуто кошти в загальній сумі 17 749,00 гривень, яка складається з: 9000,00 грн. простроченої заборгованості за кредитом; 8099,00 грн. простроченої заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом; 650,00 грн. плати за вчинення виконавчого напису. Вона вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню повністю, що обґрунтовує наступним. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (надалі «Перелік»). На сьогоднішній день редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Матеріали справи підтверджують, що кредитний договір № AG9283184 укладався між нею та відповідачем в електронному вигляді у мережі інтернет та відповідно нотаріально не посвідчувався. Вказане доводить, що подані відповідачем для вчинення виконавчого напису документи не відповідали вимогам, які визначені вищезазначеним переліком. Окрім цього, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Таким чином, доказами можуть бути зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Водночас будь-яких вимог до неї про усунення порушень відповідач не пред`явив, підтверджень факту її пред`явлення нотаріусу не надав. З наявних документів, які додані до оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що на підтвердження безспірності заборгованості відповідачем нотаріусу не надані взагалі будь-які належні докази наявності у неї заборгованості і саме в заявленому розмірі. Тому, на підставі викладеного, вона змушена звертатися до суду та просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.11.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову, а третій особі подати письмові пояснення щодо позову. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, третіми особами не надано пояснення щодо позову, тобто своїми правами подати відзив та пояснення на позовну заяву відповідач та треті особи не скористалися, хоча ухвали про відкриття провадження отримали особисто, що підтверджується роздруківкою із сайту Укрпошти, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено, що 23.09.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. було вчинено виконавчий напис № 30323, за яким запропоновано стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь ТзОВ «Дінемо» за кредитним договором № AG9283184 від 06.04.2020 заборгованість за період з 05.07.2020 по 18.08.2021 в розмірі 17099,00 грн., з яких 9000,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 8099,00 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Також стягнуто 650,00 грн. за вчинення виконавчого напису (а.с. 12). Між [PERSON] та ТОВ «ФК «Дінеро» було укладено кредитний договір № AG9283184 від 06.04.2020, за умовами якого [PERSON] надано кредит в сумі 9000,00 грн. та встановлено ліміт кредитної лінії в розмірі 17000,00 грн., процентна ставка в день для початкової зазначеної тривалості кредиту 1,33 % та штраф 50 %. Дата повного погашення 06.05.2020, яка продовжена до 05.07.2020 (а.с. 13, 14). Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 з наступними змінами. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» (зі змінами) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Відповідно до ч. 2 ст. 265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі №757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Згідно із приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Під час вирішення спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у зазначеному спорі, підлягають перевірці доводи сторін в повному обсязі з приводу того, чи мав на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, боржник безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В Постанові КЦС ВС від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує , що таке право виникло у стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника- це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують на явність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса зі заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника. У матеріалах справи відсутні докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Також судом не встановлено, що при винесені виконавчого напису нотаріусом визначено, що заборгованість є безспірною. Крім того, в матеріалах справи наявний кредитний договір № AG9283184 від 06.04.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Дінеро» та позивачкою, який не був нотаріально посвідчений, оскільки укладався в електронній формі. Окрім цього, будь-яких заперечень чи спростувань з приводу вказаних обставин від відповідача до суду не поступало. В той же час приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою О.В. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису залишено поза увагою, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі визнані нечинними з дня їх прийняття. Таким чином, в даному випадку у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. А тому позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Також до подання позовної заяви представником позивача адвокатом Долинкою О.А. була подана до суду заява про забезпечення позову, яка ухвалою від 01.11.2021 задоволена. В порядку забезпечення позову зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса № 30323 від 23.09.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення з [PERSON] у виконавчому провадженню № 67149824, до набрання рішенням законної сили у даній цивільній справі. Згідно з ч.ч. 1, 7, 8 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. З огляду на те, що суд дійшов до висновку про необхідність ухвалення рішення щодо задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що 29.11.2021 [PERSON] уклала з адвокатом Долинкою О.А. договір № 29/10/21 про надання правової допомоги та сплатила визначену актом № 1 приймання-передання виконаних робіт (наданих послуг) вартість послуг в розмірі 3000 грн., що підтверджується квитанцією № 435072 (а.с. 15-20). За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути 3000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги, 454 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову та 908,00 грн. судового збору за подання позовної заяви. На підставі викладеного, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved