Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2011 року і від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: доньку Анастасію, [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Позивач звернулася з позовом у суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя у них не склалось, оскільки в них відсутнє взаєморозуміння, виникають сварки, скандали, тому вони припинили сімейні відносини, з квітня 2016 року проживають окремо один від одного, їх сімя розпалась і примирення між ними неможливе. В судовому засіданні 19.10.2016 року позивач позов підтримала, покликаючись на мотиви такого та доповнила, що відповідач не піклується про сімю, буває що зловживає спиртним, тоді веде себе неадекватно, агресивно. Вона втратила до чоловіка почуття любові і поваги, будь-які підстави для збереження сімї відсутні, вона наполягає на розірванні шлюбу і просить позов задовольнити. В судовому засіданні 19.10.2016 року відповідач заперечив проти розірвання шлюбу, зазначив, що любить свою сімю, вважає, що шлюб може бути збережений. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 19.10.2016 року провадження у справі зупинялось на два місяці у зв'язку з необхідністю надання сторонам строку для примирення. Позивач 20.12.2016 року в судовому засіданні позов підтримала, зазначивши, що під час наданого судом строку їм примиритися не вдалося, вона не змінила своєї позиції і категорично наполягає на розірванні шлюбу. Вважає, що їхня сімя остаточно розпалась і перспектив налагодження відносин немає. В судовому засіданні 20.12.2016 року відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив, підтвердив, що вони з позивачем сімейних відносин не підтримують тривалий час, спроби налагодити відносини виявились невдалими і під час наданого судом строку примиритись не вдалося. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушеннямправа дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканістьі може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 14.09.2011 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2513 (а.с.4), від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку Анастасію, [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с.5, 6). Також встановлено, що сторони з квітня 2016 року проживають окремо один від одного, сімейних відносин не підтримують, не ведуть спільного господарства. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Суд намагався зберегти сімю сторін, надавав їм термін для примирення, проте вони не помирилися, позивач категорично примиритись не бажає, а відповідач погоджується на розірвання шлюбу, що свідчить про те, що вони втратили один до одного довіру та хороші почуття. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сімї [PERSON] неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 551,20 грн. судового збору, сплаченого останньою при поданні позовної заяви (а.с.1).

Outcome: approved