Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2007 року і від спільного подружнього життя мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку Анастасію, [INFO]. [PERSON] звернувся з позовом в суд про розірвання шлюбу між ним та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, через відсутність взаєморозуміння, вони втратили почуття поваги, довіри та любові один до одного, тривалий час не підтримують сімейних відносин та проживають окремо один від одного. Зазначив, що їхня сімя остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сімї є неможливим та недоцільним. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на мотиви такого, та доповнив, що два місяці вони з відповідачем проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть і не підтримують жодних відносин. При цьому зазначив, що півроку має іншу жінку з якою бажає створити сімю. Вважає, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сімї відсутні. Просить позов задовольнити. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечила, зазначивши, що подружнє життя із позивачем не склалося, вони тривалий час проживають окремо один від одного, протягом якого відносин не підтримують, вона має іншого мужчину з яким бажає створити сімю, тому просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 14.07.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №99 (а.с.4), від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку Анастасію, [INFO] (а.с.5, 6). Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного більш двох місяців, кожен з них має іншого, з яким бажає створити сімю, не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сімї неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. З огляду на те, що позивач просив усі судові витрати залишити за ним, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволенні позову з відповідача судові витрати.

Outcome: approved