Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в червні 2018 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 424489438 від 28 лютого 2014 року у розмірі 66128 грн. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 28 лютого 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 424489438, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 26 000 грн. строком на 24 місяці. 14.07.2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитним договором № 424489438, укладеним 28.02.2014 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту виникла заборгованість у розмірі 66 128,00 грн., що складається з: 18417,19 грн. заборгованості за кредитом; 5,00 грн. заборгованості за процентами; 34705,81 грн. заборгованості за платою за управління кредитом, 13000 грн. заборгованості за пенею. Враховуючи викладене, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 66 128,00 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2018 року матеріали позовної заяви передані для розгляду за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 10 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та цивільну справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 05 листопада 2018 року у справі ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволенні частково та стягнуто з [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість по кредитному договору від 28 лютого 2014 року у розмірі 31 422 (тридцять одна тисяча чотириста двадцять дві) грн. 19 коп., з яких: 18417,19 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 5 грн. заборгованість по відсоткам; 13000 грн. пеня та судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 1762,00 грн. 28 жовтня 2019 року ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2018 року скасовано та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30 жовтня 2019 року головуючим суддею у справі визначено суддю Слюсар Л.П. В судове засідання представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, натомість надіслав на адресу суду заяву, відповідно до якої просив здійснювати розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази по справі, доходить висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 лютого 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 424489438, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 26 000 грн., строком на 24 місяці. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість за кредитним договором становить: 66128 грн. 00 коп., з яких: 18417,19 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 5,00 грн. заборгованість по відсоткам; 34705,81 грн. - заборгованості за платою (комісією) за управління кредитом ; 13000 грн. пеня. 14.07.2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитним договором № 424489438, укладеним 28.02.2014 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст.\~512\~ЦК\~України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.\~514\~ЦК\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~629\~Цивільного\~кодексу\~України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Частиною 1статті 1054\~Цивільного\~кодексу\~України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 610\~Цивільного\~кодексу\~України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. З огляду на зазначене, суд вважає встановленим, що позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 18 422 грн. 19 коп., з яких: 18417,19 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 5,00 грн. заборгованість по відсоткам. Згідно зі ст.\~611\~Цивільного\~кодексу\~України однією з форм відповідальності за порушення зобов`язання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за платою (комісією) за управління кредитом у розмірі 34705,81 грн., суд керується наступним. Відповідно до статті 203\~ЦК\~України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України). За положеннями частини другої статті 215\~ЦК\~України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України\~«Про\~захист\~прав\~споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11\~Закону\~України\~«Про захист\~прав\~споживачів»кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. З цих підстав суд доходить висновку про те, що умова кредитного договору щодо встановлення комісії суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, банк не може встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку за дії, які не є послугою банку. До таких самих висновків прийшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року, визнавши умову кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості нікчемною. Таким чином, суд позбавлений можливості задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми плати за управлінням у розмірі 34 705,81 грн. Заперечуючи обставини позову, відповідач [PERSON] в свій заяві про розгляд справи без його участі, просив застосувати до позову строк позовної давності та відмовити в його задоволенні у зв`язку з закінченням строку позовної давності. Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, висвітленою в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається із матеріалів справи, договір між позивачем та відповідачем був укладений 28 лютого 2014 року. Відповідно до п.4.3. кредитного договору № 424489438 від 28 лютого 2014 року, строк на який надається кредит 24 (двадцять чотири) місяці. Отже остання дата коли [PERSON] повинен був повернути кредитну заборгованість є 28 лютого 2016 року, а отже загальний строк позовної давності обчислюється саме з цього періоду та закінчується 28 лютого 2019 року, позовна заява ж ТОВ «ФК «ЄАПБ» була подана до суду 06 червня 2018 року, тобто у межах трирічного строку позовної давності, передбаченого чинним законодавством. В той же час, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача суми нарахованої пені у розмірі 13\~000,00 грн. з таких підстав. Відповідно до ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Отже, стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається окремо за кожен день, за який вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Разом з тим, із розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування пені має місце поза межами одного року з дня звернення до суду. Отже, враховуючи наведене, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача суми нараховані пені. Оскільки відповідач [PERSON] не виконав зобов`язань за кредитним договором, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу та сумою заборгованості за відсотками законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 490 грн. 90 коп. , пропорційно до розміру задоволених позовних вимов.

Outcome: partial