Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог та позиції позивача. У вересні 2018 року Кредитна спілка «ОЩАД КАСА», в особі голови правління Гогендорф І.Я. звернулася до суду з позовом та просила стягнути з [PERSON] на користь Кредитної спілки «ОЩАД КАСА» заборгованість за кредитним договором № ОК-2/0103/17/4/1 від 29.05.2017в розмірі 8831 грн. 27 коп., яка складається з наступного: 2044 грн. 97 коп. - основна сума кредиту; 1485 грн. 83 коп. - сума несплачених процентів відповідно до умов кредитного договору станом на 11.09.2018; 5300 грн. 47 коп. - сума нарахованої пені за прострочення виконання умов кредитного договору станом на 11.09.2018 Також просить стягнути судові витрати: 2000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу; судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп. Позов обґрунтовано тим, що між Кредитною спілкою «ОЩАД КА/СА» в особі голови правління Гогендорф Ірини Ярославівни та членом кредитної спілки [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким відповідач отримала ввід позивача кредитні кошти в сумі 2240,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, забезпеченості та цільового використання на споживчі потреби. Відповідач умови договору щодо порядку та строків повернення кредиту частинами не виконувала та за весь час користування кредитом здійснила лише один платіж 26.06.2017 на суму 300, 00 грн. Посилаючись на обов'язковість договору для виконання сторонами, а також на умови договору та положення ст.1054 та ч.2 ст. 1050, ст. 1048 ЦК України позивач просить суд достроково стягнути всю суму заборгованості за кредитом зі сплатою неустойки. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 09 жовтня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було роз'яснено його право надіслати суду відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі, а також роз'яснено право подати суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У встановлений судом строк відповідач, яка належним чином повідомлена про розгляд справи, не надала відзиву на позов та не подала клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому суд у відповідності до ч.2 ст.191, ч.5 ст. 279 ЦПК України ухвалив вирішити спір за наявними матеріалами справи. Фактичні обставини встановлені судом з посиланням на докази. Дослідивши зміст позовної заяви та матеріали справи, суд визнав подані позивачем письмові докази належними, допустимими та достовірними в розумінні статей 77-79 ЦПК України, які у своїй сукупності є достатніми для встановлення наступних обставин справи. 25.01.2017 на засіданні правління Кредитної спілки «ОЩАД КАСА» (протокол № 14 від 25.01.2017) було розглянуто заяву [PERSON] та прийнято рішення про прийом її в члени Кредитної спілки (а.с. 9-10). 29.05.2017 [PERSON] звернулась до голови кредитного комітету КС « ОЩАД КАСА» з заявою про надання кредиту в розмірі 2240 грн. 00 коп. на споживчі потреби строком на 12 місяців, яка в той же день була розглянута на засіданні кредитного комітеті та прийнято позитивне рішення (а.с.13-14) . 29.05.2017 між Кредитною спілкою «ОЩАД КАСА» (кредитодавець) в особі голови правління Гогендорф І.Я. та [PERSON] (позичальником) був укладений кредитний договір № ОК-2/0103/17/4/1 (далі Договір), за яким кредитодавець надає позичальнику кредит в сумі 2240 грн.00 коп. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості (а.с. 16-17). Відповідно до п. 1.4 цей Договір укладений строком на дванадцять місяців з 29.05.2017 до 29.05.2018, але в будь-якому випадку він діє до моменту повного виконання позичальником зобов'язань за цим договором. Позивач виконав умови Договору, надавши відповідачу кредит в розмірі 2240 грн., що підтверджується видатковим чеком від 29.05.2017 та розпискою відповідача (а.с. 18). За умовами договору нарахування процентів здійснюється на залишок заборгованості за кредитом за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з розрахунку 60% річних (фіксована процентна ставка) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (п.3.3 Договору). За змістом п.п.8 п.2.2.2. Договору позичальник [PERSON] зобов'язалася повертати кредит частинами та сплачувати відсотки, щомісячними платежами не пізніше 25-го числа кожного місяця у строки та сумами не меншими ніж вказані в Таблиці 1. Згідно Таблиці 1 що міститься в п. 3.4 Договору сторони погодили графік платежів та визначили останній день, до якого позичальник зобов'язаний повністю виплатити кредит - 29.05.2018. Отже, визначена у погодженому сторонами графіку платежів дата внесення останнього обов'язкового платежу по кредиту та повного виконання зобов'язань позичальником, відповідає даті строку дії кредитного договору. Прострочення позичальником термінів сплати платежів, зазначених у Таблиці 1 наділяє кредитодавця правом стягувати з відповідача пеню за кожен день прострочення в розмірі 1% від простроченої заборгованості по сплаті кредиту (п.3.5 Договору). Підпунктом 3 п.2.1.1. Договору визначено також право кредитодавця вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а також інших платежів по кредиту (неустойка, проценти та інфляційні нарахування, передбачені ст. 625 ЦКУ) у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів більш як на один календарний місяць. Згідно даних позивача, наведених в таблиці розрахунку по всім складовим заборгованості за кредитним договором № ОК-2/0103/17/4/1 від 29.05.2017, складеного станом на 04.05.2018, відповідач здійснила один, перший обов'язковий платіж 26.06.2017, тобто з простроченням на один день, в сумі 300,00 грн., з якого: 195 грн. 03 коп. зараховано на погашення кредиту, 103 грн. 10 коп. - проценти, 1 грн. 87 коп. - пеня. Відомостей про внесення відповідачем інших чергових чи інших платежів розрахунок не містить (а.с.24). 23.01.2018 позивач направив на адресу [PERSON] вимогу про необхідність сплатити прострочену заборгованість за кредитом в термін до 10.02.2018 , що підтверджується копією листа № 24/18 та копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 26.01.2018 (а.с.25, 26). Зміст спірних правовідносин та норми, що їх регулюють. Судом встановлено, що спір виник з кредитних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов'язання. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 612 ЦК України визначено: боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України визначає невідворотність відповідальності за порушення грошового зобов'язання та закріплює обов'язок боржника, у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до положень статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до положень статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначається в договорі. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. За правилами частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та слати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Мотивована оцінка аргументів позивача та поданих доказів. За правилом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача, не розцінюється судом, як визнання позовних вимог та/або обставин, якими вони обґрунтовуються, з огляду на те, що подання заперечень на позов це право, а не обов'язок відповідача і це право не може бути обмежене будь-яким способом, в тому числі і шляхом застосування норм Цивільного процесуального кодексу України щодо звільнення позивача від доказування або ухвалення рішення про задоволення позову. Відповідно до положень частини першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Аргументи позивача щодо виникнення у відповідача заборгованості за кредитним договором, внаслідок невиконання ним взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту зі сплатою відсотків у розмірах та строки погоджені сторонами, є переконливими, оскільки гуртуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи, встановлених судом на підставі поданих письмових доказів. Статтею 1054 ЦК України закріплені основні обовязки сторін за кредитним договором, де банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В розумінні статей 610 та 611 ЦК за порушення зобов'язання (невиконання або виконання з порушенням умов) особа, яка його порушила несе цивільну відповідальність у виді настання правових наслідків, що встановлені договором або законом та спрямовані на задоволення вимог кредитора. Як встановлено судом, позивач надав відповідачу кредит у розмірі та на умовах договору, в той же час [PERSON], будучи боржником у грошовому зобов'язанні за договором кредиту, починаючи з липня 2017 року не сплачувала щомісячні чергові платежі та не повернула всю суму позики у строк встановлений договором, а отже прострочила виконання зобов'язання (ч.1 ст. 612 ЦК) Згідно з приписами частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору. У даній справі сторони визначили строк дії договору - 12 місяців, а також погодили строк кредитування - 12 місяців, термін закінчення кредитування - 29.05.2018, а також термін щомісячного виконання зобов'язання - до 25 числа кожного місяця. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором у погоджений сторонами строк, а саме до 29.05.2018 не виконала, на вимогу кредитодавця добровільно погасити прострочену заборгованість не відреагувала, а тому несе відповідальність за порушення договору. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме: за кредитом (сума позики), відсотками та пенею, після спливу передбаченого договором 12-ти місячного строку кредитування, протягом якого відповідач мала обов'язок повертати позику частинами (з розстроченням). Аргументи позивача про наявність у відповідача боргу по основній сумі кредиту в розмірі 2044,97 грн. повністю доводяться фактичними обставинами справи та розрахунком заборгованості. Подані позивачем докази дають можливість суду переконатись, що відповідач, отримавши кредит в розмірі 2240,00 грн, повернула позивачу лише 195, 03 грн. від цієї суми, зробивши 26.06.2017 внесок на погашення частини кредиту та процентів у загальній сумі 300 грн. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється. Зобов'язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу строку кредитування. З огляду на положення статті 599 ЦК України та обставини справи, відповідач починаючи з 30.05.2018, тобто з наступного дня після закінчення строку кредитування, мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. За таких обставин суд не застосовує положення ч.2 ст. 1050 ЦК України, на яку посилається позивач, обґрунтовуючи позов наявністю у нього підстав для вимоги дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, передбачених договором. Вирішуючи питання про стягнення процентів за користування кредитом, суд виходить з наступного. Розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на дату зазначену в позові (11.09.2018) позивач не надає. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитом у розмірі 60% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 12 місяців - до 29 травня 2018 року включно ( п. 1.4, п.3.3 Договору). У пункті 54 постанови Верховного Суду від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12), Велика Палата зазначила, що право кредитодавця нараховувати проценти за кредитом, які були передбачені договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку кредитування, охоронювані права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання, зокрема сплату трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимагаючи стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 11.09.2018, тобто після спливу строку дії договору, в тому числі проценти в сумі 1485,83 грн, позивач, нічим не аргументує та не зазначає підстави та розмір процентів, які обраховані кредитором після закінчення строку кредитування, не посилається на відповідні умови договору або закон. Отже, суд визнає недоведеною вимогу позивача в частині стягнення процентів в заявленому ним розмірі 1485,83 грн. станом на 11.09.2018, оскільки позивачем подано розрахунок заборгованості складений станом на 04.05.2018, тобто до закінчення строку кредитування. На цю дату проценти визначені у відповідності до умов договору та становлять суму 1048,82 грн., які і підлягають стягненню з відповідача в межах доведених позовних вимог. Щодо стягнення пені за невиконання умов договору, то суд зазначає наступне. Підставою для стягнення неустойки є порушення відповідачем (боржником) зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611, частина перша статті 624 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України). Як зазначив Верховний Суд у пункті 71 постанови від 28.03.2018 ( справа № 444/9519/12), за змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України та з врахуванням положень ст. 266 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності, за умови, що позовна давність до основної вимоги не спливла. При цьому, перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. З розрахунку заборгованості за кредитним договором, вбачається, що нарахування пені розпочалось з 25.07.2017 - дати невнесення відповідачем чергової частини позики та процентів у строк, встановлений договором. Оскільки, з позовною заявою позивач звернувся до суду 18 вересня 2018 року, строк позовної давності про стягнення пені необхідно обчислювати 12 місяцями, що передують зверненню до суду. В той же час вимога позивача про стягнення пені в розмірі 5300,47 грн. за період з 25.07.2017 по 11.09.2018 не підтверджується належним розрахунком, який окрім того, що складений станом на 04.05.2018 та не підтверджує заявлену позивачем суму, не містить кількості днів прострочення боржника по кожному черговому платежу. За таких обставин, суд вважає, що вимога про стягнення пені не підлягає задоволенню, у зв'язку з недоведеністю суми стягнення. Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог, визначивши загальну суму стягнення: 3093,79 грн., з яких: 2044,97 грн. прострочена заборгованість за кредитом та 1048,82 грн. - заборгованість по процентам Вирішення питання судових витрат. Відповідно до положень ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за позовну заяву майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач визначив загальну суму стягнення 8831,27грн. При зверненні до суду ним сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн., що є обов'язковим платежем для юридичних осіб. В даному випадку, присудження судом стягнення з відповідача суми меншої ніж визначив позивач ніяким чином не впливає на розмір судового збору, який має становити визначений законом мінімальний граничний розмір 1762,00 грн. А тому суд стягує з відповідача на користь позивача сплачену ним суму судового збору повністю Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом справи (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України). В позовній заяві позивач зазначає, що для підготовки позовної заяви та інших документів звертався за кваліфікованою допомогою до ФОП [PERSON] і загальна вартість послуг згідно договору складає 2000 грн. 00 коп. Дані обставини позивач підтверджує копією договору про надання послуг (виконання робіт) від 03.01.2017; копією додаткової угоди; копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з якого вбачається, що ФОП [PERSON] займається діяльністю у сфері права; копією акту прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт), з якого вбачається, що загальна сума до виплати складає 2000 грн. 00 коп.; копією видаткового ордеру від 04.05.2018 на підтвердження того, що КС «ОЩАД КАСА» сплатило ФОП [PERSON] 2000 грн. 00 коп. За правилами п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд задовольняє позовні вимоги позивача на суму 3093, 79 грн., що становить 35 % від дійсної ціни позову (8831,27 грн.). За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 700 грн. (2000 грн. х 35%)

Outcome: partial