Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 23 березня 2010 року Малотокмачанською сільською радою Оріхівського району Запорізької області, актовий запис №11. Неповнолітніх дітей не мають. В травні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи що спільне життя з відповідачем не склалось з причин нехтування останнім сімейними цінностями, різних поглядів на життя. Також відповідач веде аморальний спосіб життя, внаслідок чого подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливими. Представник [PERSON] за довіреністю, посвідченою начальником Павлоградської ВК-142 Дніпропетровської області, [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити. [PERSON], повідомлений за місцем реєстрації про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , що беруть участь у справі. Як встановлено судом сторони з 23 березня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та не мають неповнолітніх дітей. На час розгляду справи [PERSON] відбуває покарання в Павлоградській ВК-142 Дніпропетровської області, що підтверджується відповідною довідкою №10 від 29.01.2015 року (початок строку покарання -14.02.2012 року, кінець строку покарання 14.02.2017 року). Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, або заперечень. Суд приймає до уваги пояснення позивача щодо неможливості подальшого сумісного проживання та збереження шлюбу. Також суд приймає до уваги, що сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства та побуту. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і вважає, що подальше збереження шлюбу не можливо, оскільки суперечило б інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Outcome: approved