Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач [PERSON] просить визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27.06.2014 на 1/2 частину квартири в [ADDRESS] . [INFO] померла його матір [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири по [ADDRESS] , яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності від 26.01.1996. За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла йому, [PERSON] . Однак у встановлений законом строк він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом, оскільки не знав про існування такого. Повідомлення від нотаріуса після смерті спадкодавця про існування заповіту на його користь не отримував, такого розміщено в пресі не було. Після смерті матері він звернувся до Стрийської державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав, де йому повідомили, що він пропустив визначений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті матері, у зв`язку з чим нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Вважає, що не звернувся у визначений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не знав про існування заповіту, а тому просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] тривалістю у три місяці. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Третя особа пояснень щодо позову не надала Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 10 листопада 2020 року матеріали справи передано судді Гулі Л.В. /а.с. 17/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.11.2020 позовну заяву [PERSON] до Стрийської міської ради Львівської області, третя особа державний нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справ постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 14.12.2020. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 18/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.12.2020 закрито підготовче провадження у справі. Призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 28.12.2020 /а.с. 26/. Розгляд справи по суті відбувся 14.01.2021 без участі сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Представник Стрийської міської ради Львівської області подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа державний нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. подала заяву, в якій просить розглянути дану справу за її відсутності. Відповідно до ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, позов задовольнити з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено та підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 26.01.1996, що квартира в [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних долях /а.с. 9/. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с. 8/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.06.2014 позивач [PERSON] успадкував належну померлому [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно /а.с. 10, 12/. Судом встановлено, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] , про що 06.02.2020 зроблено відповідний актовий запис № 75 та Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) 06.02.2020 видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 7/. 24.11.2009 [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Мірчук Л.І. та зареєстрований у реєстрі за № 5972, який на день смерті заповідача не змінено та не скасовано, яким все належне майно заповіла позивачу [PERSON] /а.с. 14/ Судом встановлено, що до складу спадщини [PERSON] увійшла 1/2 частина квартири в [ADDRESS] , що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 26.01.1996 /а.с. 9/. Позивач [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.07.1971 /а.с. 6/. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 19.12.2017, [INFO] помер рідний брат позивача [PERSON] , син спадкодавця /а.с. 24/. Таким чином, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя зробила розпорядження щодо належного їй на праві приватної власності майна у вигляді заповіту. Крім позивача, інших спадкоємців до обов`язкової частки немає. Із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори спадкоємці як за заповітом, так і за законом не зверталися, спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилася, відповідне повідомлення про наявність заповіту на його користь позивачу [PERSON] не надсилалося та не розміщувалася в пресі інформація про наявність такого. Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 28.09.2020 спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заведено 28.09.2020 за № 560/2020 /а.с. 13/. Разом з тим, з відповіді завідувача Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. за № 963/02-14 від 28.09.2020 у відповідь на заяву позивача № 889 від 28.09.2020 про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] [PERSON] судом встановлено, що йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском передбаченого цивільним законодавством шестимісячного строк для подання заяви про прийняття спадщини /а.с. 11/. Відтак судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну частку квартири, оскільки позивачем пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року в справі № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємця і місцем знаходження спадкового майна та необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Отже, закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі № 565/1145/17 від 26 червня 2019 року. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст. 13 «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Суд погоджується з аргументами позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відтак, встановивши, що [PERSON] був необізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] не заводилася, відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, спадкова справа № 560/20 до майна померлої [INFO] [PERSON] заведена тільки 28.09.2020 за заявою позивача, суд дійшов обґрунтованого висновку про поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, а також те, що позивач отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі такого, оскільки він пропусти передбачений цивільним законодавством шестимісячний строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини; представник відповідача проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд зобов`язаний розглядати справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. А тому судові витрати слід залишити за позивачем на його вимогу. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved