Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 15.11.2021 року [PERSON] звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про зміну розміру аліментів, що стягуються на спільну позивача з відповідачем дитину та аліментів, які стягуються на користь одного подружжя. Предметом позовних вимог є наступне: -зміна розміру аліментів, які стягуються за рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 26.02.2021 року на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 жовтня 2020 року та до досягнення ним повноліття, на 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку у розмірі 1006,50 грн. щомісячно; -зміна розміру аліментів, що стягуються за рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 26.02.2021 року на утримання [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] в твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, на 200 гривень. Підставою позовних вимог є те, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 26.02.2021 року у цивільній справі №283/2299/20 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ; залишено дитину [PERSON] , [INFO] проживати разом з матір`ю [PERSON] ; стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , мешканця [ADDRESS] аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 жовтня 2020 року та до досягнення ним повноліття; стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , мешканця [ADDRESS] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] в твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Разом з цим, позивач зазначає, що з лютого 2020 року по лютий 2021 року займався підприємницькою діяльністю, проте через економічні та фінансові труднощі він припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець та на даний час є не працевлаштованим. Також [PERSON] проживає разом зі своїми батьками. При цьому у сім`ї працевлаштована лише мати. З метою спрощення для нього виконання обов`язку щодо утримання дитини та дружини, позивач просить суд встановити мінімальний гарантований розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1006,50 грн. на утримання дитини та зменшити розмір аліментів на утримання одного з подружжя до 200,00 грн. щомісячно. Позивач [PERSON] в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проте у ході судового розгляду справи не зміг обґрунтувати зміну обставин у його становищі, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Представник відповідача адвокат Яременко Д.В., який діє в інтересах [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 15.10.2020 року та Ордеру серії ЖТ №056451, заперечив щодо позовних вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів та просив відмовити у їх задоволенні за безпідставністю. 26.11.2021 року представник відповідача подав до суду відзив, в якому зазначив, що на підтвердження обставин, які викладені у позовній заяві [PERSON] , останній вказує про припинення підприємницької діяльності, що свідчить про погіршення його матеріального стану. Разом з цим, ще на момент розгляду цивільної справи №283/2299/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] судом була отримана інформація від ГУ ДПС у Житомирській області щодо відсутності відомостей про доходи [PERSON] . Таким чином, відсутність доходу [PERSON] була встановлена судом при початковому визначенні розміру аліментів, які підлягали до стягнення з відповідача. У зв`язку з цим погіршення матеріального стану [PERSON] не може бути підставою для зміни розміру аліментів, які були визначені рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 26.02.2021 року, так як дана обставина існувала на час ухвалення вказаного судового рішення. Крім того, у ході судового розгляду справи №283/2299/20 [PERSON] визнав позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 2 тис. грн. 05.05.2021 року державним виконавцем Ємільчинського РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. З метою виконання рішення суду [PERSON] було сплачено аліменти у загальному розмірі 29483,64 грн., що свідчить про наявність у нього доходу та фінансової спроможності сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі. Отже, позивачем не доведено погіршення його матеріального становища, що у свою чергу виключає можливість зміни розміру аліментів, що стягуються з нього. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, вважає необхідним у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Малинського районного суду Житомирської області від 26.02.2021 року у цивільній справі №283/2299/20 стягуються з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , мешканця [ADDRESS] аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 жовтня 2020 року та до досягнення ним повноліття. Також на підставі вищезазначеного рішення суду стягуються з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , мешканця [ADDRESS] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] в твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Згідно даного рішення суду з метою його примусового виконання органами державної виконавчої служби, судом [PERSON] було видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця Ємільчинського РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Мельник М.В. від 05.05.2021 року було відкрито виконавче провадження №65319173 з виконання виконавчого листа №283/2299/20, виданого Малинським районним судом Житомирської області 16.04.2021 року. З метою виконання рішення суду [PERSON] з моменту відкриття виконавчого провадження було сплачено аліментів на загальну суму 29483,64 грн., що підтверджується відповідними платіжними документами, наявними в матеріалах справи від 13.07.2021р. та від 28.10.2021р. Відповідно до довідки №811 від 08.11.2021 року за підписом старости Руднє-Іванівського старостинського округу Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району Житомирської області Олександра Дідуса, [PERSON] , 1996 року народження, на даний час ніде не працює (а.с.5). У якості доказу не працевлаштованості позивачем надано копію сторінок трудової книжки (а.с.6). Згідно довідки №810 від 08.11.2021 року за підписом старости Руднє-Іванівського старостинського округу Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району Житомирської області Олександра Дідуса , [PERSON] , 1996 року народження, на даний час зареєстрований та проживає в [ADDRESS] та до складу його сім`ї входять: мати [PERSON] , 1972 року народження; батько [PERSON] , 1971 року народження; брат [PERSON] , 1993 року народження; брат [PERSON] , 2004 року народження (а.с.7). З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вбачається, що з квітня 2021 року у [PERSON] відсутня інформація про доходи (а.с.8). Згідно відомостей з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] припинив підприємницьку діяльність з 27.01.2021 року. Мотиви та застосовані норми права. Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Під час розгляду справи судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України). Згідно ст. ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин 1, 2 статі 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дійсно, у відповідності до положень ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постановою Пленуму Верховного Суду №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. У ході судового розгляду цивільної справи №283/2299/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, судом було досліджено довідку від податкового органу, з якої вбачаться, що відомості про доходи [PERSON] відсутні. Крім того, судом було взято до уваги те, що відповідач у цивільній справі №283/2299/20 визнав розмір аліментів на утримання дитини 2 тис. грн. Отже, у ході судового розгляду даної цивільної справи у суду відсутні відомості щодо зміни матеріального становища позивача з часу ухвалення судового рішення у цивільній справі №283/2299/20, що дає йому підстави та право звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Разом з тим, ч.1 та ч.2 ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] просить суд врахувати і той факт, що на даний час він проживає разом зі своїми батьками. При цьому у сім`ї працює тільки мати, на утриманні у якої перебуває неповнолітня дитина. З приводу даної обставини, зазначеної позивачем, як підстави для зменшення розміру аліментів, що стягуються на утримання дитини, суд зазначає, що сам по собі факт його проживання з батьками не зумовлює виникнення підстав для зменшення розміру аліментів. Суд звертає увагу на те, що визначений рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 26.02.2021 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а тому його зменшення у зв`язку з тим, що позивач проживає з батьками, без підтвердження погіршення його матеріального становища, зміни сімейного становища, зміни стану здоров`я, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини [PERSON] , та суперечитиме її інтересам. Крім того, суд бажає зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягненням дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно ч.1 ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи працює вона, а також незалежно від її матеріального становища - за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Суд зауважує, що позивач є працездатною особою, погіршення здоров`я якого не встановлено, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання сина та відповідача у розмірі, визначеному рішенням суду від 26.02.2021 року. Згідно вимог ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги недоведеність позивачем існування об`єктивних підстав, визначених чинним законодавством для зміни (зменшення) розміру аліментів, які стягуються з нього, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, то в такому разі судові витрати покладаються на [PERSON] та відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed