Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

сторони в шлюбі з 05.05.2010р., мають двоє дітей: Остапа, 22.06.2010р.н. і Назара, [INFO] 28.07.2017р. [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивував тим, що подружнє життя з відповідачкою не склалось через відсутність взаєморозуміння, вони часто сварились і конфліктували, тому в березні 2016р. припинили подружні стосунки, з цього часу спільно не проживають, просив розірвати шлюб. Ухвалою суду від 06.10.2017р. сторонам надавався строк на примирення, терміном на два місяці (а.с. 17-18). Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, 22.12.2017р. подав заяву у якій висловився на підтримку позову, просив про розгляд справи у його відсутність (а.с. 22). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, 22.12.2017р. подала заяву у якій просить про розірвання шлюбу з позивачем та розгляд справи у її відсутність (а.с. 21). Оскільки сторони\~ в судове засідання не зявились, суд відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів та без фіксації судового процесу технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. Як убачається із змісту позову та долучених до справи свідоцтва про шлюб і копій свідоцтва про народження (а.с. 3, 4, 5), сторони в шлюбі з 05.05.2010р., мають двоє дітей: Остапа, 22.06.2010р.н. і Назара, [INFO], через сварки і конфлікти в березні 2016р. припинили подружні стосунки, проживають окремо. Вжиті судом 06.10.2017р. заходи до примирення сторін, як убачається із поданих ними 22.12.2017р. до суду заяв, позитивного наслідку не мають. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Як убачається із змісту позову та заяви позивача [PERSON] від 22.12.2017р., він настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи в т.ч. тим, що подальше збереження шлюбу є недоцільним, таке суперечить його інтересам. Відповідачка [PERSON], як убачається із її заяви від 22.12.2017р. теж просить про розірвання шлюбу з позивачем. Ураховуючи наведене, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов. Судові витрати у справі складають 640 грн. (а.с.1) та у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягнення з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved