Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору № б/н від 26 листопада 2007 року. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 7 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своє зобов'язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат належним чином не виконав. Станом на 31 грудня 2014 року у [PERSON] утворилася заборгованість перед Банком за кредитом на загальну суму 27853 гривні 64 копійки, в тому числі: 6758 гривень 75 копійок - заборгованість за кредитом, 14 799 гривень 13 копійок - заборгованість по процентах за користування кредитом, 4731 гривня 30 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом, 250 гривень - штраф (фіксована частина), 1314 гривень 46 копійок - штраф (процентна складова). Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав та просив провести розгляд справи у його відсутності, не заперечив проти винесення заочного судового рішення (а.с. 29, 34, 43). Відповідач [PERSON] у судове засідання на 06 лютого 2015 року та 27 лютого 2015 року не з'явився. Судова повістка повернулась з відміткою, що адресат за зазначеною адресою в с. Виноградне Мурованокуриловецького району Вінницької області не проживає (а.с. 36-37). Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування) місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. У судове засідання на 11 березня 2015 року [PERSON] викликався через оголошення в газетті «Вінничина» № 18 від 06 березня 2015 року (а.с. 42). Судом на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості із [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав: На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року (а.с. 21) Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк». Зміну найменування юридичної особи проведено 17 липня 2009 року (зворот а.с.20). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено право кожної особи у порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору № б/н від 26 листопада 2007 року (а.с. 10). Предметом договору є кредит в сумі 7 000 гривень, які відповідач отримав шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку (а.с. 9) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Невід'ємною частиною Договору є Умови і правила надання банківських послуг (а.с. 10). Відповідно до п. 3.2, 3.3. Умов і правил надання банківських послуг [PERSON] надав свою згоду Банку за власною ініціативою установлювати та змінювати кредитний ліміт. Позичальник зобов'язувався погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг). Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Пунктом 6.6 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу Банку, позичальник зобов'язаний повернути кредит (у тому числі прострочений кредит та Овердрафт) та оплатити винагороди Банку. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З наданими Банком умовами кредитування відповідач погодився пр ощо ствердив своїм підписом у заяві (а.с. 10). Розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 6-8) доведено, що відповідач - позичальник [PERSON], своєчасно не надавав Банку грошові кошти для погашення заборгованості та тривалий час не виконував свої зобов'язання по кредитному договору. Зокрема, із розрахунку заборгованості вбачається, що останнє погашення кредиту позичальник здійснював 26 січня 2009 року (зворот а.с. 6). Отже, вимога позивача про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 6758 гривень 75 копійок підлягає до повного задоволення. Статтею 536 та частиною 1 статті 1054, статтею 1056-1 ЦК України, а також умовами Договору передбачено, що за користування чужими грошовими коштами позичальник має сплачувати відсотки. За користування кредитом Банк нараховує позичальнику відсотки у розмірах передбачених «Тарифами Банку» із розрахунку 360 календарних днів у році, що передбачено п. 5.5. Правил користування платіжною карткою (а.с. 16). Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за його порушення. У пункті 5.5.1 Умов і правил надання банківських послуг, зазначено, що у випадку несвоєчасного виконання боргових обов'язків (користування простроченим кредитом і Овердрафтом) боржник сплачує відсотки за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлені «Тарифами Банку». Розрахунком заборгованості (а.с. 6-8) доведено, що [PERSON] з моменту отримання кредиту і до моменту звернення Банку в суд із цим позовом допустив заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 14 799 гривень 13 копійок. У п. 6.5 Умов і правил надання банківських послуг передбачено зобов'язання Позичальника погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Станом на 31 грудня 2014 року у [PERSON] утворилася заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 4 731 гривня 30 копійок (а.с. 6-8). Пунктом 8.6 умов і правил надання банківських послуг, передбачено, що при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором більше, ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми позову (1314 гривень 46 копійок.). У заяві на оформлення кредитки (зворота.с. 10) фіксована частина штрафу передбачена у сумі 250 гривень. У позовній заяві позивач також заявив вимогу про стягнення 250 гривень фіксованої частини штрафу. Отже, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороди банку, а тому грошова вимога позивача до [PERSON] є обґрунтованою та такою що відповідає вимогам закону. Такі умови договору відповідач і позивач визначили добровільно, про що свідчить підписання відповідачем Заяви (а.с. 10) (ст. 627 ЦК України). Як слідує із розрахунку заборгованості за кредитним договором, [PERSON] ухиляється від виконання своїх зобов'язань за договором, не погашає заборгованість, яка виникла, чим порушує зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 625 та ч. 1 ст. 1050, ст. 1052 ЦК України та п. 5.7 Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 16), Банк - позивач у справі має право в разі порушення позичальником умов Кредитного договору, зокрема, створенні простроченої заборгованості, чи створенні реальної загрози невиконання позичальником своїх зобов`язань за Договором, вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань у цілому або у визначеній банком частині. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 15), які є невід'ємною частиною договору, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Пунктом 6.4 Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 14) передбачено, що у випадку незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів банку, позичальник зобов'язаний надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і здійснити погашення заборгованості перед банком (у випадку, якщо вона є), в тому числі заборгованість, яка виникла протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. При незгоді зі списанням коштів по картрахунку письмово проінформувати банк про це протягом 35 днів з моменту списання. Таке свідчить про те, що сторони, укладаючи зазначений договір, досягли згоди, що по закінченню строку його дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступило письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а відтак продовжується строк дії кредитного договору, тобто, момент досягнення домовленості вважається таким, що настав. Таким чином, на підставі умов кредитного договору, строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливом терміну дії карти. Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитного договору, 26 листопада 2007 року, ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. Відповідач, у свою чергу, не надав банку письмової заяви про закриття картрахунку. За таких обставин строк дії картки, у тому числі і строк дії кредитного договору, пролонгувався з кожним роком і діє до 26 листопада 2015 року. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, в тому числі витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (п. 6 ч. 2 ст. 79 ЦПК України). При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 278 гривень 54 копійки судового збору (а.с. 1), а також 300 гривень було сплачено 02 березня 2015 року за друк оголошення про виклик відповідача (а.с. 45). Отже, з відповідача на користь позивача належить до стягнення 578 гривень 54 копійки (278 гривень 54 копійки судового збору + 300 гривень витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача).

Outcome: approved