Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Сторони із 20 січня 2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі і мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач добровільно не приймає участі в утриманні їх спільної дочки, позивач заявила до суду вимогу про стягнення з [PERSON] на її користь на утримання дочки аліменти в розмірі ? частини його заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дочкою повноліття. Позивач у судовому засіданні позовну вимогу підтримала та пояснила, що вона 20 січня 2005 року зареєструвала шлюб з відповідачем і має з ним дочку [PERSON], [INFO]. З червня цього року вона припинила подружні стосунки з відповідачем і з тих пір він не надає матеріальної допомоги на дочку. Ії одній важко утримувати дочку, а тому на даний час для захисту її прав та інтересів просить задовольнити позов. Відповідач позов визнав та не заперечив, щоб з нього стягували аліменти на утримання дочки, але зауважив, що він у рівній мірі з позивачем утримує дочку і приймає участь в її вихованні. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, пояснення сторін, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення у заявленому об`ємі. Поясненнями сторін у судовому засіданні та копією свідоцтва про одруження (а.с. 4) стверджується, що із 20 січня 2005 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Свідоцтвом про народження (а.с. 5) доводиться, що сторони мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідкою Вербовецької сільської ради № 273від 09 липня 2015 року (а.с. 7) стверджується заява позивача про те, що дочка проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Сам відповідач є працездатною особою, інших утриманців, крім спільної з позивачем дочки на території сільської ради не має (а.с. 6), про що ствердив у судовому засіданні. Відповідно до статті третьої Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З урахуванням викладених вище обставин, положень ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та дитини буде визначення розміру аліментів як 1/4 частини від заробітку відповідача щомісячно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином судовий збір має бути стягнений з відповідача у розмірі, передбаченому підпунктом 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір. Відповідно до ч. 1 ст. 191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 20 липня 2015 року.

Outcome: approved