Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» звернулося до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26.07.2016 року між сторонами було укладено кредитний договір № 160726-161727, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 1500,00 грн. Відповідно до п. 3.1 Договору, відповідач зобов`язаний повернути отримані грошові кошти в розмірі 1500,00 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 480,00 грн., у строк до 10.08.2016 року. Відповідач своєчасно не надав позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, зобов`язання не виконані, в результаті чого станом на 23.04.2018 року утворилася заборгованість в розмірі 1500,00 грн., яка складається з наступного: 1500,00 грн. - сума основного боргу, 480,00 грн. - проценти за договором, 80111,22 грн. - пеня за договором. Тому позивач і звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором в розмірі 83870,84 грн., а також судового збору в розмірі 1762,00 грн. та комісії банку 17,62 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив суд справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був сповіщений належним чином, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, а представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються питання форми правочину, істотних умов договору та виконання зобов`язань за кредитним договором, а також Законом України «Про захист прав споживачів». Судом установлено, що 16.07.2016 року між сторонами було укладено кредитний договір № 160726-161727, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 1500,00 грн. Відповідно до п. 3.1 Договору, відповідач зобов`язаний повернути отримані грошові кошти в розмірі 1500,00 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 480,00 грн., у строк до 10.08.2016 року. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. При цьому за приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Враховуючи відсутність оплати за кредитом з боку відповідача, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] суми заборгованості по кредиту в розмірі 1500,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, за умовами договору відповідач зобов`язаний був сплатити позивачу проценти за користування кредитом в розмірі 480,00 грн., тому вказана вимога також підлягає задоволенню. Одночасно, за приписами статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому за ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Згідно п. 4.4 договору, а також умов, зазначених у заяві-анкеті для отримання кредиту, в разі несвоєчасного повернення обумовленої суми кредиту, до позичальника застосовуються штрафні санкції у вигляді неустойки - пені з розрахунку 2,64 % від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день - 4,02 %, на 30-й день - 6,67% за кожен день прострочення платежу. Позивач у своїй заяві надав розрахунок пені станом на 23.04.2018 року, тому, враховуючи, що визначення предмету та підстав позову є виключним правом позивача, суд вважає за можливе прийняти до уваги розрахунок належної до стягнення пені саме до цієї дати та у такому розмірі, а саме: 80111,22 грн. Таким чином, в результаті порушення відповідачем зобов`язання станом на 23.04.2018 року утворилася заборгованість в розмірі 83870,84 грн., яка складається з наступного: 1500,00 грн. - сума основного боргу, 480,00 грн. - проценти за договором, 80111,22 грн. - пеня за договором. Суд вважає, що вказана сума повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Разом з цим, позивач просить стягнути також комісію банку в сумі 17,62 грн. за операцію по сплаті судового збору, що не підлягає задоволенню, оскільки така вимога не передбачена ні ст. 133 ЦПК України, ні ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: partial