Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2012 року і від спільного подружнього життя мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулася з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, в них були різні погляди на життя та сімейні відносини, ведення спільного господарства, вони з грудня 2015 року не підтримують сімейних відносин та проживають окремо один від одного. Відповідач не дорожив сімєю і не намагався її зберегти, а вона втратила усі почуття любові і поваги до чоловіка. Зазначила, що їхня сімя остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сімї є неможливим та недоцільним. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Відповідач проти розлучення не заперечив, зазначивши, що подружнє життя із позивачем не склалося, і підтвердив, що вони з дружиною з грудня 2015 року проживають окремо один від одного, сімейних відносин з того часу не підтримують, тому просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 15.09.2012 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2201 (а.с.5), від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Також встановлено, що між сторонами довгий час немає взаєморозуміння, часто виникають конфлікти, вони проживають окремо один від одного з грудня 2015 року, не підтримують сімейні стосунки, не ведуть спільного господарства. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сімї [PERSON] неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 551,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.1).

Outcome: approved