Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до [PERSON] - про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідач порушує свої зобов'язання за кредитними договорами №200368046 укладеним 02. 11. 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], в зв'язку з чим станом на 11. 04. 2014 року утворилась заборгованість в сумі 29 391,38 грн. Також, відповідач порушує свої зобов'язання за кредитними договорами №2001888347 укладеним 16. 12. 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], в зв'язку з чим станом на 11. 04. 2014 року утворилась заборгованість в сумі 27 806,04 грн. Позивач посилаючись на те, що на даний час ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набули право вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], просив суд стягнути з відповідача на користь позивача: - заборгованість за кредитним договором №200368046 укладеним 02. 11. 2012 року, яка утворилась станом на 11. 04. 2014 року в сумі 29 391,38 грн.; - заборгованість за кредитними договорами №2001888347 укладеним 16. 12. 2012 року яка утворилась станом на 11. 04. 2014 року в сумі 27 806,04 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву в якій просив суд розгляд справи провести у відсутність представника позивача, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. [PERSON] в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 02. 11. 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №200368046, за умовами якого відповідач отримав кредит на загальну суму 24 847 грн. строком на 24 місяці під процентну ставку 0,01 річних. За умовами кредитного договору позичальник зобов'язався своєчасно та повністю сплатити кредит, проценти за користування кредитом, але порушує умови укладеного договору, в зв'язку з чим станом на 11. 04. 2014 року утворилась заборгованість в сумі 29 391,38 грн., яка складається із: залишку заборгованості за кредитом в сумі 23 794,15 грн., суми несплачених відсотків за користування кредитом - 2,47 грн., комісії за РО - 5594,76 грн., яка підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Також судом встановлено, що 16. 12. 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2001888347, за умовами якого позичальник отримав кредит на загальну суму 22 903 грн., на строк 24 місяці під проценту ставку 0,01 річних. За умовами кредитного договору позичальник зобов'язався своєчасно та повністю сплатити кредит, проценти за користування кредитом, але порушує умови укладеного договору, в зв'язку з чим станом на 11. 04. 2014 року утворилась заборгованість в сумі 27 806,04 грн., яка складається із: залишку заборгованості за кредитом в сумі 22903,95 грн., суми несплачених відсотків за користування кредитом - 2,05 грн., комісії за РО - 4900,04 грн., яка підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Вбачається, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18. 12. 2013 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитними договорами №200368046 укладеним 02. 11. 2012 року та №2001888347 укладеним 16. 12. 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Таким чином вбачається що до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за кредитними договорами №200368046 укладеним 02. 11. 2012 року та №2001888347 укладеним 16. 12. 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Відповідач за умовами кредитних договорів, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку кредитні кошти у строки, зазначені в кредитних договорах, а також сплатити відповідну плату за користування кредитами, в порядку та на умовах, що визначені кредитними договорами. Однак, в порушення зазначених вище умов кредитних договорів, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачем не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачені відсотки, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Відповідно до ст.. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ЦК України (Позика). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин та враховуючи, що боржник не виконав свої зобов'язання за кредитними договорами, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, в зв'язку з чим вважає за можливе позов задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 572 грн.

Outcome: approved