Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором № 010/0253/82/0998241 від 15.05.2018 року та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначивши, що 15.05.2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено заяву про надання кредиту №010/0253/82/0998241. Пунктом 1.3, 1.4, 1.5 кредитного договору встановлено, що сума кредиту складає 30000,00 грн з процентною ставкою 45,0% з датою закінчення 15 травня 2022 року. Крім того, 20.09.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №114/2-19-F, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №010/0253/82/0998241 від 15.05.2018 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] . Банк зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надав кредитні кошти. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на 18 травня 2021 року має заборгованість у розмірі 53 873,79 грн, яка складається з: 30 000,00 грн - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 1 111,29 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 22 762,50 грн - заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості). Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15.07.2021 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначила, що не була повідомленою щодо зміни кредитора, чим була позбавлена можливості належним чином виконувати умови кредитного договору. Крім того, не отримувала пропозиції щодо сплати існуючої заборгованості в добровільному порядку, оскільки в такому випадку не було б підстав для звернення до суду з примусовим стягненням заборгованості. Окрім того, просить у задоволені позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн відмовити в повному обсязі, зазначивши, що з огляду на складність справи та ціни позову, витрати на правничу допомогу є занадто завищеним, неспівмірними з об`ємом виконаної роботи та необґрунтованими. Позивач направив відповідь на відзив, в якій заперечував доводи позивача щодо неправомірного відступлення права вимоги за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника. На підтвердження заміни кредитора шляхом відступлення права вимоги іншій особі, було надано договір відступлення права вимоги від 20.09.2019 року, згідно якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права нового кредитора. Окрім того, у відповідності до п. 10.7 кредитного договору, банк має право, без згоди клієнта відступити свої права вимоги за кредитом будь-якій особі. Так на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем було надано договір про надання правової допомоги, заявку про надання правових послуг, акт прийому-передачі робіт, укладених між стягувачем та адвокатським об`єднанням, а також платіжне доручення на загальну суму 200 000,00 грн. Виходячи з вищенаведеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Судове засідання призначене на 13 вересня 2021 року відкладене на 29 листопада 2021 року на підстави клопотання [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду направив клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідач будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилася. Представник відповідача направила на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливість прибути у судове засідання, посилаючись на п. 2 ч.2 ст. 223 ЦПК України. У зв`язку з повторною неявкою відповідача та представника відповідача у судове засідання, без наданих належних доказів поважних причин неявки в судове засідання, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін по справі за наявними матеріалами справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 15.05.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було підписано заяву про надання кредиту «Кредитна картка» №010/0253/82/0998241, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі поточного ліміту - 30 000 ,00 грн. Строк кредиту -становить 48 місяців зі сплатою 45 % річних. Мета кредиту: придбання клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних особистих потреб не пов`язаних з підприємницькою,незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника. Згідно Додатку 1 до заяви про надання кредиту «Кредитна картка»: графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг) вбачається, що сторони погодили суму поточного ліміту кредиту за заявою у розмірі: 30000,00 грн., термін користування кредитом: 48 місяців, з відсотковою ставкою: 45,0%. Сторони узгодили дати платежів, їх суми та розмір погашення сум кредиту та суми процентів за користування кредитом. Відповідно до п. 4.1 Заяви-Договору сторони погодили, що проценти за Договором будуть нараховуватися в порядку визначеному п.п. 2.5.2, 2.5.3 п. 2.5 Статті 2 Розділу 6 Правил,. За фактичне користування Кредитом на щоденний залишок заборгованості по Кредиту, зменшений на суму операцій, до яких застосовується Пільговий період. Згідно п. 4.2 Заяви-Договору позичальник зобов`язаний до 20 числа включно кожного місяця, наступного за місяцем користування кредитом, сплачувати Банку обов`язків платежів в розмірі 5 ( п`яти ) відсотків від власної заборгованості перед Банком, але не менше 30 гривень або суми залишку власної заборгованості перед Банком, якщо вона менша за зазначену суму. Заборгованість Недозволеним овердрафтом та сума прострочених грошових зобов`язань Клієнта за договором повинні бути сплачені Клієнтом в повному обсязі негайно. Відповідно до умов п. 11 Заяви - Договору, клієнт підтвердив, що він ознайомлений з чинною редакцією Правил. Клієнт визнав та підтвердив, що на взаємовідносини Сторін за цією Заявою - Договором поширюються положення Договору, Правил в тому числі Розділу 6 Правил. Клієнт зобов`язаний дотримуватись умов Договору, Правил, зокрема, тих положень, що регламентують умови надання Банком Кредитів. Підписанням цієї Заяви-Договору Клієнт підтвердив, що до відносин сторін за цією Заявою-Договором застосовуються всі положення Договору, в тому числі Розділ 6 Правил так само як би текст Правил був би власноруч підписаний Клієнтом. Відповідно до п.7.1.1.Кредитного договору , позичальник засвідчив та гарантував , що він має відповідний фінансовий стан, володіє достатнім рівнем платоспроможності і кредитоспроможності, необхідних для вчасного виконання ним визначених заявою зобов`язань ,не існує і йому йому не відомі обставини, які можуть негативним чином вплинути на виконання ним визначених заявою зобов`язань або про будь які інші поточні або майбутні зобов`язання, які ожуть мати пріоритетнад виконанням визначених зобов`язань. Відповідач не оспорював умови договору, вони не визнані недійсними, у зв`язку з чим підлягають виконанню. 20 вересня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №114/2-19-F, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги заборгованості за договорами кредиту. Відповідно до Реєстру боржників від 23.09.2019 року до договору відступлення права вимоги №114/2-19-F від 20.09.2019р. ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № №010/0253/82/0998241 від 15.05.2018 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , у розмірі 53 873,79 грн, яка складається з: заборгованості по кредиту (за тілом кредиту) - 30 000,00 грн; заборгованість по відсоткам на дату відступлення прав вимоги - 1 111,29 грн; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 22 762,50 грн. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.2 ч. 1 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна стягувача жодним чином не порушує законних прав та інтересів боржника та з врахуванням положень ст. 516 ЦК України, такий висновок узгоджується з постановою Верховного Суду України від 20.11.2013 року у справі №6-122цс13 та постанові Верховного Суду України від 30.01.2019 року у справі №2-230/11. Окрім того, згідно п. 10.7 кредитного договору, банк має право, без згоди клієнта, відступити свої права вимоги за кредитом будь якій особі. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року по справі № 6-979цс15: ...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його і обов`язку погашення кредиту взагалі... . Так, відповідно до п. 3.7 договору відступлення права вимоги № 114/2-19-F у разі, якщо після дати відступлення прав вимоги на транзитні рахунки первісного кредитора будуть зараховані будь-які грошові кошти від боржника та/або поручителя чи страхової компанії , органів Державної виконавчої служби, приватних виконавців або осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень, на погашення заборгованості за кредитними договорами, первісний кредитор зобов`язаний протягом 5 робочих днів з дати надходження грошових коштів повідомити про це нового кредитора та здійснити їх переказ на рахунок, вказаний новим кредитором. Отже, відповідач не мала жодних перешкод для виконання зобов`язання, а саме сплачувати кредитну заборгованість за укладеними кредитними договорами на рахунки попередніх кредиторів. Згідно наданого розрахунку станом на дату переходу права вимоги - 20.09.2019 р. до ТОВ «Вердикт Капітал» було передано за даним кредитним договором заборгованість по основній сумі кредиту в розмірі 30 000,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 1 111,29 грн., на загальну суму 31 111,29 грн. З моменту переходу права вимоги до нового кредитора, позичальником не здійснювалося погашення коштів по кредиту. Відповідач на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості не надав альтернативного розрахунку, який би спростовував поданий стягувачем розрахунок. Окрім того, відповідач не надано жодних належних та допустимих доказів, що підтверджували б погашення суми боргу. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, сплати процентів. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі. Проте, на порушення умов договору, позичальник належним чином не виконала зобов`язання, передбачені цим договором. Положеннями ст. ст. 610, 611 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання і при цьому порушенні, наступають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України. Стаття 625 ЦК України входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За умовами ст. ст. 1049 та 625 ЦК України після закінчення строку дії договору, на підставі якого виникло грошове зобов`язання, на існуючий борг нараховуються проценти та застосовується цивільна відповідальність за порушення умов договору. У випадку, якщо розмір процентів не передбачений договором, то проценти нараховуються на борг на рівні облікової ставки НБУ (ВСУ від 7 вересня 2016р. у справі за № 6-1412цс16). Відповідно до укладеного між банком та позичальником кредитного договору, сторони договору зафіксували у письмовому вигляді зміст зобов`язання - вчинення кредитором і боржником визначених договором дій. Декларуючи свободу договору, ЦК України, статтею 629, водночас, встановлює жорсткі умови до його виконання, належним чином укладений договір є обов`язковим до виконання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Сторони договору на власний розсуд визначають його зміст, тобто, формують його конкретні умови, що не суперечать законодавству. Адже, дійсний та неоспорений договір є актом волевиявлення сторін, що підтверджує їх згоду виконувати умови, які вони для себе передбачили. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, а саме несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, та у відповідності до умов кредитного договору, у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 53 873,79 грн, яка складається з: заборгованості по кредиту (за тілом кредиту) - 30 000,00 грн; заборгованість по відсоткам на дату відступлення прав вимоги - 1 111,29 грн; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 22 762,50 грн. У відповідності до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно з ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Позивачем на підтвердження понесених витрат було надано копії договору про надання правової допомоги №05-03/2021 від 05 березня 2021 року, прайс-листа Адвокатського обєднання «Лігал Асістанс», який був затверджений Рішенням Загальних зборів №12 також від 05 березня 2021 року, а також платіжного доручення про оплату 02 квітня 2021 року 200 000,00 грн. за надання правової допомоги за вказаним договором. Окрім цього була надана копія заявки про надання юридичної допомоги №16 від 08 березня 2021 року, якою сторони погодили надання юридичних послуг щодо справи Відповідача, а саме: Надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в позасудовому порядку - 1 годину за 1500,00 грн Надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в судовому порядку - 1 годину за 1500,00 грн Надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти - З години загалом за 9000,00 грн Складання позовної заяви про стягнення боргу, підготовка та друк необхідних документів - 4 години загалом за 8000,00 грн. Надані послуги ніби відповідно до Витягу з акту були надані та згодом оплачені. Однак, необхідно звернути увагу, що не надано доказів того, коли саме усні та письмова консультація надавались. Також Позивачем не надано доказів на підтвердження фактичного надання послуги письмової поглибленої консультації. Варто також звернути увагу, що сторонами за даним договором ще в заявці було визначено скільки саме годин буде витрачено на письмову консультацію та підготовку позовної заяви до суду, як саме було визначено це ще до отримання адвокатським об`єднанням документів і попередньої оцінки не відомо. Стаття 137 ЦПК України вказує на необхідність брати до уваги складність справи та ціну позову, адже в даній справі ціна позову складає 53 873,79 грн., а заявлені витрати на правочинну допомогу в розмірі 20 000,00 грн, що всього в 2,5 рази менше ніш ціна позову, що на розсуд суду є завищеними та неспівмірними з об`ємом виконаної роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з вищенаведеного та вимог цивільного процесуального законодавства, позивачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн, тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн та витрати пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн.

Outcome: partial