Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення», в особі представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якому просило визнати припиненими попередній договір №201_1_1, договір оренди №201_1_1, укладені між сторонами 04 серпня 2009 року, а також виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житла. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що між сторонами 04 серпня 2009 року було укладено попередній договір №201_1_1 та договір оренди №201_1_1 квартири [ADDRESS]. Тривале невиконання відповідачем своїх зобовязань за вказаними договорами і відмова внесення змін до договору оренди щодо розміру орендної плати свідчить, на думку позивача, про односторонню відмову [PERSON] ([PERSON]) від цих договорів, а отже є підставою для їх припинення і виселення відповідача із вказаної квартири без надання іншого приміщення. В судове засідання сторони не зявились, про час та місце судового засідання повідомлялись своєчасно і належним чином. Клопотань про відкладення судового засідання відповідач не надав, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача безпосередньо в позовній заяві проти розгляду справи у відсутності представника позивача та ухвалення заочного рішення не заперечував. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.08.09, ТОВ «Ключове рішення» придбало у продавця [PERSON] житлову квартиру [ADDRESS] (а.с.5-6). 04 серпня 2009 року між сторонами було укладено попередній договір №201_1_1 та договір оренди №201_1_1 квартири [ADDRESS] (а.с.7-9). Відповідно до вказаного договору оренди Орендодавець ТОВ «Ключове рішення» передав, а Орендар [PERSON] прийняла в оренду вказану квартиру на строк до 04 серпня 2010 року з пролонгацією його дії на строк, встановлений при укладенні Договору за умови, що жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення такого Договору не пізніше 3-х місяців до закінчення його дії (п.п.1.2., 7.1. Договору). Згідно пункту 7.4. вказаний Договір оренди може бути припинено відповідно до чинного законодавства та умов Договору. Відповідно до ч.3 статті 810 ЦК України, до договору найму житла застосовуються положення ЦК України, якщо інше не встановлено законом. Статтею 820 ЦК України заборонена одностороння зміна розміру орендної плати за користування житлом, а відповідно до ст.826 ЦК України виселення наймача без надання іншого житла можливо за умови розірвання договору оренди. Даючи оцінку зверненню позивача до відповідача щодо зміни розміру орендної плати від 04.01.16 (а.с.10), суд зазначає, що докази отримання даного листа [PERSON] в матеріалах справи відсутні, крім того, як вбачається з тексту звернення, у разі не підписання додаткової угоди до договору оренди, ТОВ «Ключове рішення» вказує на розірвання договору оренди квартири з 01.06.15. Порядок внесення змін до договору та його розірвання визначений чинним законодавством (статті ст.ст.651,652 ЦК України), підстави для розірвання договору найму житла на вимогу наймодавця встановлені ч.2 ст.825 ЦК України. Доказів дотримання вказаних положень законодавства позивачем суду не надано. Відповідно до статті 598 ЦК України, зобовязання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором чи законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором чи законом. Підстави припинення зобовязання, визначені в главі 50 ЦК України (стаття 598-609 ЦК України), не містять положень щодо припинення зобовязання у разі відмови однієї із сторін зобовязання від внесення змін до договору. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог щодо визнання припиненим укладеного між сторонами договору оренди №201_1_1 квартири [ADDRESS], оскільки не погодження змін до договору щодо розміру орендної плати не визначено як підстава припинення договору ані безпосередньо зазначеним договором оренди, ані законом. Як наведено вище, виселення наймача без надання іншого житлового приміщення можливо за умови розірвання договору оренди житла. Згідно наданих Чугуївським РВ ГУ ДМС України в Харківській області відомостей, [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO] в м.Чугуєві Харківської області (а.с.32). Доказів розірвання спірного договору оренди вказаної квартири позивачем суду не надано, а отже правових підстав для виселення відповідача і, відповідно, задоволення вимог в цій частині позову також не має, оскільки це суперечитиме положенням ст.826 ЦК України. Згідно статті 635 ЦК України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Статтею 657 ЦК України визначені вимоги до окремих видів договорів купівлі-продажу, зокрема до договору купівлі-продажу нерухомого майна, який укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно ч.1 статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як вбачається з попереднього договору №201_1_1, ТОВ «Ключове рішення» зобовязалося у строк не пізніше 01 січня 2019 року продати [PERSON] обєкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] (п.1 Попереднього Договору). Оскільки означений попередній договір стосується укладення в майбутньому договору купівлі-продажу обєкта нерухомості, який має бути укладено в письмовій формі і нотаріально посвідчено (п.2 Попереднього Договору), то і попередній договір між сторонами мав бути посвідчений нотаріально згідно положень статей 635, 657 ЦК України. Недотримання вказаних вимог законодавства має наслідки, визначені статтею 220 ЦК України нікчемність вказаного попереднього Договору, який, відповідно, не створює жодних юридичних наслідків. Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог щодо визнання попереднього договору №201_1_1 між ТОВ «Ключове рішення» та [PERSON] припиненим. Таким чином, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ТОВ «Ключове рішення» належить відмовити. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує в порядку ст. 88 ЦПК України, отже витрати по справі покладаються на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed