Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 2006 року і від спільного подружнього життя мають сина - [PERSON] , [INFO] /а.с. 4 /. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що сімейне життя між ними не склалось, в них різні погляди на життя, протягом усіх 13 років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідачка постійно перебуває у депресивному стані та не бажає нести відповідальність як дружина за збереження сімейних цінностей, через що вони не підтримують подружні відносини та не ведуть спільне господарство, а відтак просить суд розірвати між ними шлюб. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що дійсно подружнє життя з відповідачкою не склалося, виникали сварки, на даний час вони проживають в одній квартирі, однак спільного господарства не ведуть, сімейних відносин не підтримують. Наданий судом термін на примирення результату не дав, відповідачка не проявляла бажання примиритися. Вже тривалий час кожен з них живе своїм життям, конфлікт носить стійкий характер, що унеможливлює приминення між ними. Просить шлюб розірвати. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомила і суд вважає за можливе розглядати справу без її участі, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки між ними тривалий час немає взаєморозуміння, виникали сварки, довгий час сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, що свідчить про стійкість і тривалість конфлікту між ними. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений один із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 2006 року і від спільного подружнього життя мають сина - [PERSON] , [INFO] /а.с.4,5/ Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, виникали сварки, тривалий час вони не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, позивачка та відповідач не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Крім цього, позивач ствердив про стійкий розлад у сім`ї, внаслідок чого збереження подружнього життя між ними є неможливе. Суд намагався зберегти сім`ю сторін, у червні 2019 року надавав їм термін для примирення, проте вони не помирилися. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечить інтересам сторін, так як вони не підтримують сімейних відносин, шлюб існує формально, тому його слід розірвати. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі ст.ст.12, 89, 200, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved