Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

ТОВ „Мяркіс звернулося з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідачки шкоду, завдану підприємству, у розмірі 17207 грн. 20 коп. з тих підстав, що відповідачка, яка працювала з 27.07.2009 року по 18.10.2010 року начальником виробничої дільниці ТОВ „Мяркіс, будучи матеріально-відповідальною особою, грубо порушуючи службові обовязки, допустила нестачу товаро-матеріальних цінностей на суму 31081 грн. 04 коп., а після часткового покриття нестачі за рахунок суміжних товарів, шкоду визначено в сумі 17207 грн. 20 коп.. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з зазначених підстав, вважає, що відповідачкою порушені вимоги посадової Інструкції, вона вчасно не здавала звіти, позов обґрунтовує висновком додаткової судової економічної експертизи. Відповідачка [PERSON], будучи присутньою у попередніх судових засіданнях, позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що працювала добросовісно, отримувала в цех матеріали, здавала на склад готову продукцію, здавала звіти, траплялися надлишки, які оприбутковувалися бухгалтерією, нестач ніколи не було, крадіжок з цеху теж не було, причина нестачі їй не відома, під час інвентаризації були порушення, зокрема, тканину не міряли, а зважували, директора в цех під час інвентаризації не допустили. Представник відповідачки вважає позовні вимоги безпідставними, з огляду на те, що не встановлений дійсний розмір нестачі, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться з порушеннями закону, списання товаро-матеріальних цінностей проводиться за нормами витрат, а не на підставі фактичних витрат, на дослідження експертів позивачем не було надано первинних бухгалтерських документів на списання товаро-матеріальних цінностей, немає повноцінних експертних висновків. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до статті 131 цього Кодексу власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. [PERSON] працювала в ТОВ „Мяркіс з 08.05.2009 року швачкою-бригадиром, з 27.07.2009 року переведена на посаду начальника виробничої дільниці, звільнена 18.10.2010 року за п.2 ст. 41 КЗпП України із втратою довіря.(а.с.11-13) 27.07.2009 року з [PERSON] був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.(а.с.4) Згідно інвентаризаційного опису № 1 від 29.09.2010 року в цеху № 1 „Текстиль для дому, де начальником виробничої дільниці працювала відповідачка виявлено нестачу товаро-матеріальних цінностей на суму 31081,04 грн..(а.с.6-8) Після заміщення на суміжні товари розмір нестачі встановлений 17207,20 грн., в тому числі: тканина х/б -128,15 м. на суму 2578,33 грн.; поліефірне волокно - 276,22 кг на суму 4369,80 грн., тканина 52/ПЕФ48\~- 745,90 м на суму 10256,13 грн., бігунок-блискавка - 14 шт. на суму 2,94 грн..(а.с.3, зворот) Згідно Інструкції про облік товаро-матеріальних цінностей на підприємстві ТОВ „Мяркіс начальник виробничої дільниці виписує внутрішню накладну і реєструє її в журналі реєстрації внутрішніх накладних на переміщення товарів на виробництво, передає виписану накладну в бухгалтерію.(п.2а) Бухгалтер звіряє наявність матеріалів в накладній з даними бухгалтерського обліку і ставить середню ціну по кожному найменуванню матеріалів, підписує накладну та передає три примірника начальнику виробничої дільниці.(п.2б) На підставі накладної зав.складом вносить витрати матеріалів в картки складського обліку.(п.2з) Начальник виробничої дільниці здає звіт по готовій продукції один раз в тиждень у пятницю, виписує накладну на здачу готової продукції на склад і реєструє її в журналі реєстрації накладних на готову продукцію(п.5.а,б)(а.с.128-133) Відповідно до Переліку посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі обробки, затвердженої 28.12.1977 року, серед зазначених посад є посада завідувача виробництвом, з яким може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність. У справі проведено дві судові економічні експертизи. Згідно висновку експертизи № 110/13-25 від 30.01.2014 року на підприємстві „Мяркіс встановлено декілька етапів переміщення товаро-матеріальних цінностей, зокрема, внутрішнє переміщення товарів із складу до цеху № 1 „Текстиль для дому, вибуття готової продукції із цеху № 1 до складу підприємства та розрахунок кількості використаних матеріалів на одиницю готової продукції, списання товарів, визначення залишку матеріалів, порівняння з результатами бухгалтерського обліку тощо. За результатами експертного дослідження встановлено, що на підприємстві затверджені норми витрат матеріалів на виготовлення одиниці готової продукції протягом інвентаризаційного періоду, проте відсутні норми списання упаковки 39х27, пакету 700х850, синтепону 200. В ході дослідження оборотно-сальдових відомостей по рахунку 26 „Склад готової продукції, „Склад бракованої продукції та оборотно-сальдових відомостей по рахунку 25 „Місце зберігання ТМЦ за інвентаризаційний період обороти з надходження готової продукції власного виробництва та напівфабрикатів по дебету рахунку 26,25 ТОВ „Мяркіс не підтверджуються документально даними аналітичного обліку, отже встановлено невідповідність бухгалтерському обліку за даними оборотно-сальдових відомостей по рахунку 26,25. Також, встановлені розбіжності даних бухгалтерського обліку за оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 201, не підтверджується документально встановлений залишок за даними інвентаризаційного опису № 1, не підтверджується залишок за даними бухгалтерського обліку по рахунку 201, отже, нестача товаро-матеріальних цінностей за даними інвентаризації документально не підтверджується. (а.с1-58,т2) Згідно висновку додаткової судової економічної експертизи № 830/14/20/21/15-25 від 28.01.2015 року нестача в цеху № 1 за інвентаризаційний період документально підтверджується на загальну суму 28539,51 грн..(а.с.136-147,т2) Експерти [PERSON] та [PERSON] допитані в судовому засіданні, пояснили, що проводили дослідження на підставі наданих бухгалтерських документів ТОВ „Мяркіс, однак не було надано первинних бухгалтерських документів на списання матеріалів. Експерт [PERSON] дав наступні пояснення: бухгалтерський облік на підприємстві ведеться таким чином, що списання матеріалів було за нормами витрат, ним проведений розрахунок використання матеріалів , кількість виготовленої продукції порівняно з регістрами та залишками інвентаризаційного опису. Регістр це зведений документ, що формується на підставі первинного документу. Були встановлені розбіжності даних первинного обліку з регістрами. На його клопотання підприємство відмовилося надати первинні документи бухгалтерського обліку акти на списання за певний період, в яких повинно бути зазначено норми витрат на кількість готової продукції, де [PERSON] підтверджує списання і використання матеріалів із затвердженою періодичністю (квартал, місяць тощо). Ці документи повинні бути підписані [PERSON]. Акти на списання є документами первинного обліку, інших документів переміщення товарів із цеху № 1 на склад на підприємстві немає. Отже, на підставі наданих документів вбачається, що [PERSON] не приймала участі у списанні матеріальних цінностей. На підприємстві немає документу, затвердженого керівником або власником про списання матеріалів за нормами(акт чи інший документ), є Інструкція про переміщення товарів по накладній, але загального документу немає. За відсутності документів на списання матеріалів не може бути зроблено висновку про розмір нестачі на підприємстві. Експерт [PERSON] суду пояснила, що дослідження проводила із застосуванням даних аналітичного обліку, але можливі розбіжності даних аналітичного обліку з даними первинного обліку, однак, первинних документів на списання матеріалів їй підприємством не надано. За наявності первинних документів результат її досліджень міг бути іншим. Елемент первинного обліку на списання на підприємстві відсутній, підпису [PERSON] в документах немає. Отже, обидва експерти дійшли одного висновку, що за відсутності первинних бухгалтерських документів на списання матеріалів неможливо визначити дійсний розмір нестачі. Представник позивача пояснила, що списання проводилося за нормами витрат бухгалтерією в електронному вигляді, [PERSON] здавала звіти, за останні два місяці перед звільненням звітів не здавала, Звіти на списання матеріалів експерту не надавались. Таким чином, з пояснень експертів та представника позивача можна дійти висновку, що списання матеріалів проводилося бухгалтерією підприємства в електронному вигляді, відповідачка не приймала участі у списанні матеріалів на виготовлення готової продукції в цеху № 1, документи первинного бухгалтерського обліку на списання матеріалів на підприємстві відсутні, відповідачкою не підписано жодного документу на списання матеріалів. Відповідно до частини першої статей 1, 6 та 11 ЦК України наявність або відсутність прав та обовязків сторін, їх обсяг, припинення, зміна або виникнення прав і обовязків учасників правовідносин встановлюються та регулюються нормами матеріального права й договором. Установлюючи наявність, відсутність або припинення правовідносин між сторонами цивільного спору, визначаючись із видом цих правовідносин і з обсягом прав та обовязків сторін у цих правовідносинах, установлюючи фактичні обставини справи щодо правовідносин сторін спору, суд має виходити з положень норми матеріального права, яка регулює зазначені правовідносини, та, вирішуючи спір, встановити всі фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, та які зазначені у норми матеріального права, яка регулює ці правовідносини. Загальні правила щодо матеріальної відповідальності працівників визначаються главою ІХ КЗпП України, Положенням про матеріальну відповідальність робочих і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, затвердженим Указом Президії [PERSON] СРСР від 13 липня 1976 року. Зазначені норми матеріального права визначають як підстави й умови покладення матеріальної відповідальності на працівників (стаття 130 КЗпП України, розділ І Положення), так і розмір такої матеріальної відповідальності (статті 132-135 КЗпП України, розділи ІІ-ІV Положення). Відповідно до частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; За положеннями статті 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника. Відповідно до положень статті 214 ЦПК України суд має встановлені на підставі наданих сторонами спору доказів обставини справи викласти в рішенні суду та зробити з установлених фактичних обставин правові висновки щодо наявності підстав для покладення матеріальної відповідальності на працівника й щодо розміру матеріальної шкоди, яка спричинена працівником, і розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням положень статті 137 КЗпП України та положень статті 138 КЗпП України щодо обовязку доведення умов покладення відповідальності за спричинену шкоду, передбачених статтею 130 КЗпП України. (Правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-139цс14 від 26.11.2014 року) Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року „Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками сторони мають подати суду докази про винне порушення працівником обовязків за трудовим договором і наявність причинного звязку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила, час її виявлення, пояснення працівника, актів, доповідних записок службових осіб, матеріалів службових перевірок тощо. Представник позивача не змогла пояснити суду, в чому полягає вина [PERSON] у виникненні нестачі в цеху № 1, позивачем суду не надано жодного доказу про порушенням працівником трудових обовязків як матеріально-відповідальною особою. Звіти на списання матеріалів, які ніби мала складати (складала) відповідачка ані суду, ані експертам не було надано. Причину нестачі також не змогла пояснити відповідачка. Свідок [PERSON], яка була головним бухгалтером підприємства на час проведення інвентаризації не знає причину нестачі в цеху № 1. Свідок [PERSON], яка працювала директором підприємства в 2008-2010 роках, також не змогла пояснити причину нестачі, стверджує, що були незначні надлишки, які оприбутковувалися, здача готової продукції із цеху на склад проводилась щотижня, або щодня, головний бухгалтер повинна була побачити нестачу, якщо нестача була. Отже, на підставі наявних у справі доказів не встановлено вини відповідачки у заподіянні шкоди підприємству, дійсний розмір нестачі товаро-матеріальних цінностей та причину виникнення цієї нестачі. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав покладення на відповідачку відповідальності за шкоду підприємству. Позовні вимоги не підлягають задоволенню, при цьому відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з позивача на користь [PERSON] витрати на оплату судової економічної експертизи в сумі 2942, 50 грн..

Outcome: approved