Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальності «ФК «ПРОФКАПІТАЛ» звернулось до Галицького районного суду міста Львова із позовною заявою до [PERSON] , за участю третіх осіб: Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», [PERSON] , Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Рачинської І.Я., в якій просить суд постановити рішення, яким визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ПРОФКАПІТАЛ» право іпотеки на квартиру [ADDRESS] згідно Іпотечного договору №13/04/101/08-НВ, посвідченого 01.02.2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І., визнати незаконними та скасувати усі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та обтяжень на готель, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на готель, визнати недійсним договір дарування. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що суд має усі правові підстави для винесення судового рішення про визнання прав іпотеки за Товариством на вищезазначені квартири, оскільки юридична особа право іпотеки на квартири станом на момент подання цього позову уже має згідно Іпотечного договору №13/04/101/08-НВ, посвідченого 01.02.2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І., у зв`язку з чим, також просить в судовому порядку скасувати усі рішення державного реєстратора щодо реєстрації речових прав на готель, свідоцтв про право власності на готель та визнати недійсним договір дарування готелю, укладеного від 02.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] . Разом з матеріалами позовної заяви представником позивача до суду подано до клопотання про витребування в Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» усіх реєстраційних справ щодо розгляду та проведення державним реєстратором Біраком Євгенієм Васильовичем реєстрації права власності на нерухоме майно, а також щодо проведення державної реєстрації обтяжень на нерухоме майно, приміщення готелю загальною площею 1000,10 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та внесення до Державного реєстру прав відповідних записів. Також, представник позивача просив витребувати у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Рачинської І.Я. свідоцтво про право власності на готель, видане [PERSON] та витребувати у [PERSON] свідоцтво про право власності на готель, який був ним набутий на підставі договору дарування готелю від 02.03.2018 року, зареєстрований в реєстрі за №778. Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 04.07.2020 року про відкриття провадження у справі №461/4690/19 задоволено клопотання представника позивача та витребувано у третіх осіб зазначені у клопотанні документи. 13.11.2019 року на виконання вищезазначеної ухвали суду Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» надало відповідь за №5382 про неможливість виконати вимоги даної ухвали та проінформувало суд, що юридична особа не зберігає реєстраційну справу за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] , не погодившись з доводами позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Профкапітал» подав відзив, в якому вказав, що позивач не обгрунтував своїх прав на іпотечне майно квартири: [ADDRESS] площею 43,3 кв.м., [ADDRESS] . Зазначає, що дані квартири забезпечували виконання грошового зобов`язання згідно кредитного договору № 06/04/08 - НВ від 01.02.2008 р., який укладено між фізичною особою [PERSON] та ПАТ «Кредитпромбанк». Однак, вказує про проведення експертизи Львівським науково - дослідним інститутом судових експертиз та підписання експертами Висновку №4552, в якому зафіксовано про відсутність боргу за кредитним договором №06/04/08-НВ від 01.02.2008 р. у громадянина [PERSON] перед Банком, а також зазначає, що Верховний Суд у межах справи № 461/7721/15, де предметом спору було стягнення з Відповідача грошових коштів по вказаному кредитному договору, прийняв судовий акт, яким відмовив Банку у стягненні грошових коштів по такому, а враховуючи, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання, - відсутні правові підстави для задоволення позовної заяви у даній справі. У відповіді на відзив [PERSON] представник позивача вказує про безпідставність доводів такого, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Профкапітал» отримало право іпотеки на квартири: [ADDRESS] на підставі Договору від 17.04.2019 року про відсуплення прав вимог за іпотечним договором № 13/04/101/08-НВ. У зв`язку з чим юридична особа має право звертатись до суду з вимогою про визнання прав іпотеки за рішення суду на зазначені квартири, оскільки станом на момент подання позовної заяви та розгляду справи у суді першої інстанції Товариство право іпотеки на вищезазначені квартири уже має на підставі Іпотечного договору. З доводами позовної заяви також не погодилась і третя особа, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Рачинська І.Я., у зв`язку з чим подала відзив на таку, в якому просила в задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Профкапітал» відмовити, оскільки в даному випадку речове право на об`єкт нерухомого майна, готель було зареєстровано, як нове будівництво, позаяк об`єкт раніше не існував, і не є реконструкцією введеного об`єкту в експлуатацією, та вказала, що не має правових підстав, визначених ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання договору дарування готелю, укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним, та що на момент укладення договору дарування, і станом на момент подання даного позову, відсутні правові підстави для відмови в державній реєстрації прав власності на готель за [PERSON] , які визначені ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, 16.01.2020 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Рачинська І.Я. подала клопотання про розгляд справи без її участі та проінформувала суд про те, що з 1 січня 2016 року в Україні вступила в силу нова редакція Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно якого при реєстрації прав на майно не видається документ - свідоцтво на власність, замість видання такого проводиться внесення даних в Державний реєстр по об`єкту, в результаті яких його власнику видається сформований Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Таким чином, у зв`язку із законодавчими змінами, в результаті оформлення прав [PERSON] на готель йому не видавалось свідоцтво на власність, а тому, відповідно за результатами оформлення договору дарування готелю від 02.03.2018 року таке не вилучалось, а отже, не може бути надано й суду на його вимогу згідно ухвали від 04.07.2019 року. В подальшому, 28.07.2020 року позивач подав заяву про зміну предмету позову, в прохальній частині якої просить суд постановити рішення, яким визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ПРОФКАПІТАЛ» право іпотеки, яка встановлена згідно Іпотечного договору №13/04/101/08-НВ від 01.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. на об`єкт нерухомого майна, як готель площею 1000,1 кв.м. та зареєстрований за [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , визнати незаконними та скасувати усі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та обтяжень на готель, визнати недійсним та скасувати свідоцтва про право власності на готель, визнати недійсним договір дарування готелю. Вивчивши матеріали справи в сукупності з заявою про зміну предмету позову та відзивом на таку, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, які підтримали свої доводи та заперечення, викладені у таких, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви, з огляду на наступне. Між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено Договір іпотеки №13/04/101/08-НВ від 01.02.2008 року, згідно якого фізичною особою передано в іпотеку нерухоме майно, квартири, що знаходяться по [ADDRESS] , а саме: квартира [ADDRESS] загальною площею 43,3 кв.м.; квартира [ADDRESS] б загальною площею 29,9 кв.м. 20 березня 2019 року АТ «Дельта банк» проведено публічні електронні торги (аукціон), предметом яких було право вимоги за кредитним договором 06/04/08-НВ від 01 лютого 2018 року, забезпеченим квартирами загальною площею 43,3 кв.м., загальною площею 68,4 кв.м., загальною площею 29,9 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Переможцем аукціону було визнано ТОВ «ФК «Профкапітал», та складено Протокол №UA-EA-2019-01-29-000112-b, який було підписано директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Профкапітал» та представником ПАТ «Дельта Банк» Фещук М.П. Судом встановлено, що на підставі зазначеного протоколу, 17 квітня 2019 року між АТ «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Профкапітал» укладено договір купівлі-продажу майнових прав №1328/К , за яким ПАТ «Дельта Банк» передало у власність ТОВ «ФК «Профкапітал» майнові права, та які включають право вимоги до боржника, що виникли з кредитного договору №06/18/06-НВ від 01.02.2008 року. Цього ж дня, між ПАТ «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Профкапітал» укладено та нотаріально посвідчено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором №13/04/101/08-НВ від 01.02.2008 року, з предметом іпотеки, квартири [ADDRESS] загальною площею 43,3 кв.м.; [ADDRESS] , загальною площею 68,4 кв.м.; [ADDRESS] . Безпосередньо в судовому засіданні 07.10.2020 року представник позивача вказав, що в квартирах, які були предметом Договору іпотеки №13/04/101/08-НВ від 01.02.2008 року було проведено будівництво, в результаті якого було створено новий об`єкт - готель, а тому, суд відповідно до ст.5 Закону України «Про іпотеку» має усі правові підстави для того, щоб постановити рішення, та визнати за Товариством з обмеженою відповідальності «ФК «Профкапітал» право іпотеки на готель, яка встановлена згідно вищезазначеного Договору іпотеки. Так, позивач просить, за рішенням суду визнати за ним право іпотеки на готель площею 1000,1 кв.м. по [ADDRESS] , яка встановлена згідно Договору іпотеки №13/04/101/08-НВ від 01.02.2008 року З даного приводу суд зазначає, що відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом цивільних прав та інтересу. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ст.13 ЦК України). Так, ст.3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ст.5 Закону України «Про іпотеку» у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено будівництво, всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. Таким чином, вищезазначена позовна вимога не відповідає чинному законодавству, оскільки іпотека за рішенням суду не встановлюється іпотечним договором, так як це зазначено позивачем у прохальній частині вимог, а суд постановляє рішення, яким визнає право іпотеки згідно іпотечного договору на об`єкт іпотеки щодо якого було проведено будівництво, реконструкцію. Слід зазначити, що право іпотеки у позивача на готель не може бути встановлене згідно Договору іпотеки №13/04/101/08-НВ від 01.02.2008 року, як це зазначає позивач, оскільки предметом вищезазначеного Договору іпотеки (2008 р.) є квартири по [ADDRESS] загальною площею 43,3 кв.м.; № [NUMBER] а загальною площею 68,4 кв.м.; № [NUMBER] загальною площею 29,9 кв.м., а об`єкт нерухомого майна, готель площею 1000,1 кв.м. був зареєстрований у 2017 році, тобто на час підписання даного Договору іпотеки (2008р.) його не існувало, а отже суд не може встановлювати даний факт. Щодо доводів представника позивача, що юридична особа має право іпотеки на житло площею 130 кв.м., а оскільки відповідач провів в даному об`єкті будівництво, за результатами якого було створено новий об`єкт нерухомого майна, як готель, площею 1000,1 кв., з якого не можна виділити майно, що було предметом Договору іпотеки, то за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал» слід визнати право іпотеки на весь готель, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.5 Закону України «Про іпотеку» іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Таким чином, Закон передбачає поширення іпотеки на майно, що не було предметом іпотеки, якщо воно не може бути виділено у натурі. У відповідності до п.1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 06.07.2007 року за №774/14041, передбачено, що Виділ частки в натурі здійснюється відповідно до Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Дані висновки формують органи Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки. В даному ж випадку, змінюючи предмет позову представник позивача не надав докази того, що житло площею 130 кв.м. (три квартири), які були предметом вищезазначеного Договору іпотеки, не можна виділити в окремі номери із об`єкту, на який Позивач заявляє права іпотеки, готель площею 1000,1 кв.м., при цьому, що в даній справі третьою особою є орган БТІ, який на підставі технічних паспортів формує Висновки щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна. Також, Позивач в судовому порядку просить, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на готель, видане [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на готель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке видано [PERSON] на підставі Договору дарування готелю від 02.03.2018 року, укладеного з [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Рачинською І.Я. Щодо заявлених вищезазначених вимог про скасування свідоцтв про право власності на готель, суд зазначає, що в задоволенні таких слід відмовити, позаяк у даній справі позивач заявив вимогу, та просив суд визнати за ним право іпотеки на готель готель площею 1000,1 кв.м. по [ADDRESS] , тобто дані вимоги є взаємовиключними. Крім того, з 1 січня 2016 року вступила в силу нова редакція Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та згідно якого законодавець визначив, що при реєстрації прав на майно не видається документ - свідоцтво на власність. Загальний порядок проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) визначений частиною першою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон). Так, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1)прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2)виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3)встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4)перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5)прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6)відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7)формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8)видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Відповідно до ст.21 вищезазначеного Закону рішенням державного реєстратора є витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав, що надається в електронній та (за бажанням заявника) в паперовій формі. Тобто, починаючи з 2016 року при реєстрації прав на майно видається документ - Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а не - свідоцтво. Суд встановив, що реєстрацію речових прав на готель [PERSON] проведено у 2017 році, договір дарування готелю між [PERSON] та [PERSON] укладено у 2018 році, тобто після внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а отже в силу вимог чинного законодавства Відповідачу та третій особі у справі, за результатами реєстрації прав на готель не видавались свідоцтва про право власності, а отже таке не може бути скасовано в судовому порядку. Позивач у даній справі також заявляє позовну вимогу: про визнання незаконними та скасування будь-яких (усі) рішення прийняті державним реєстратором Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експетної оцінки» про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, щодо проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень щодо права власності на готель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та внесення до Державного реєстру прав (Державного реєстру речових прав нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна). Суд, зазначає, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до Відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Статтею 175 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмету спору та їх обгрунтування. Таким чином, з огляду на вищевикладене вбачається, що позивач у позовній заяві зобов`язаний визначити предмет спору. Як вбачається з вищенаведеної позовної заяви, позивач виклав свою вимогу щодо предмету спору, шляхом визнання незаконними та скасування будь-яких (усіх) рішень прийнятих державним реєстратором про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, щодо проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, щодо права власності на готель, тобто Позивач не визначив предмету спору, та не вказав конкретно рішення, запис державного реєстратора, їх дату, тощо, яке має бути скасовано в судовому порядку, а отже така задоволенню не підлягає. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та Договір дарування готелю від 02.03.2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] прийшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання його недійсним. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України. Стаття 203 Цивільного кодексу України передбачає, що правочин повинен відповідати таким вимогам, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. В даному випадку при укладенні договору дарування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні відомості по об`єкту нерухомого майна - готель - записи про його обтяження та іпотеку, даний об`єкт є новоствореним майном, а отже, зміст такого правочину не суперечить нормативно - правовим актам, а особи, які вчиняли правочин мали весь необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідали їх внутрішній волі. Нормами ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами статей 78, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що аргументи, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому, в задоволенні таких слід відмовити. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України, витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed