Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Техвагонмаш» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором надання безпроцентної позики в сумі 13 000 грн., три відсотки річних від простроченої заборгованості у сумі 196,60 грн., інфляційні витрати в сумі 12,99 грн. На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 11 липня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Техвагонмаш» та [PERSON] було укладено договір про надання безпроцентної позики № 11. Згідно договору позивач зобов'язався надати відповідачу безпроцентну позику в сумі 30 000 грн. строком на 36 календарних місяців. На виконання умов договору позивачем було видано відповідачу кошти в сумі 30 000 грн. На підставі заяви позичальника від 07.07.2011 року повернення позики відбувалося шляхом утримання із заробітної плати рівними частинами протягом строку договору, а саме по 850 грн. щомісяця. Однак 25 квітня 2013 року наказом №357/02 відповідача було звільнено у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Залишок суми позики, що не був утриманий з заробітної плати відповідача, після звільнення становив 13 000 грн. 21.06.2013 року відповідачу була направлена претензія за № 594, однак у вказаний в претензії строк відповіді одержано не було, залишок позики в сумі 13 000 грн. повернуто не було. В зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю - Білан В.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав визначених у позові та прохав їх задовольнити, не заперечував, щодо заочного порядку розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча про дату час та місце судового розгляду справи належним чином була повідомлена шляхом розміщення оголошення у всеукраїнській громадсько-політичній газеті «Зоря Полтавщини», про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності чи про відкладення розгляду справи до суду не направляла. За таких обставин суд, ухвалив справу розглядати у заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог передбачених ст.. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, встановив наступне. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Техвагонмаш» та [PERSON] 11.07.2011 року було укладено договір про надання безпроцентної позики №11. Відповідно до Розділів 1-4 даного договору позикодавець в порядку та на умовах визначених цим договором передає у власність позичальнику грошові кошти на безпроцентній основі, а останній зобов'язується використати позику за цільовим призначенням та повернути позику в поряду та на умовах визначених цим договором. Розмір позики складає 30 000,00 грн. Строк повернення позики складає 36 календарних місяців. Позика підлягає поверненню шляхом щомісячного утримання з заробітної плати позичальника рівними частинами щомісячно до повного погашення позики за цим договором. В рахунок забезпечення зобов'язань по даному договору 11.07.2011 року був укладений договір поруки №12 за яким [PERSON] та [PERSON] зобов'язались нести солідарну відповідальність перед позивачем за неналежне виконання відповідачем забезпеченого зобов'язання. Позивач свої зобов'язання за договором про надання безпроцентної позики №11 від 11.07.2011 року виконав у повному обсязі, що підтверджується видатковим ордером №210 від 07.09.2011 року. Як вбачається з матеріалів справи з відповідача відповідно до її заяви від 07.07.2011 року в рахунок погашення позики, щомісячно рівними частинами (по 850 грн.), здійснювалося утримання заробітної плати. Зазначеним чином відповідач за період з вересня 2011 року по квітень 2013 року внесла 17 000 грн. в рахунок повернення позики. Наказом керівника підприємства за № 57/02 від 25.04.2013 року відповідача звільнено у зв'язку зі скороченням штату працівників, пункт 1 статі 40 КЗпП України. Пунктом 6 Розділу 4 «Порядок надання та повернення позики» договору № 11 від 11.07.2011 року передбачено, що у випадку звільнення позичальника з роботи до моменту повернення всієї суми позики, наданої позичальникові відповідно до цього Договору, сума неповерненого залишку підлягає обов'язковому поверненню позичальником негайно шляхом внесення суми неповерненого залишку позики в касу підприємства, або шляхом утримання з остаточного розрахунку сум належних працівникові при звільненні. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач суму залишку позики після звільнення самостійно позивачу не повернув в зв'язку з чим 21.06.2013 року відповідачу направлялася претензія за № 594, однак у вказаний в претензії строк (до 31.07.2013 року) відповіді одержано не було, залишок позики повернуто також не було. Відповідно до довідки № 1058 від 25.10.2013 року виданої головним бухгалтером ТОВ «Науково-виробнича фірма «Техвагонмаш» станом на 25.10.2013 року залишок неповернутої відповідачем суми позики складає 13 000,00 грн. Пунктом 1,2 Розділу 6 «Відповідальність сторін» договору № 11 від 11.07.2011 року передбачено, що у випадку порушення зобов'язання, що виникає з цього договору, сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та чинним в Україні законодавством. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного, суд вважає що позовні вимоги позивача про стягнення боргу за договором надання безпроцентної позики в сумі 13 000 грн., три відсотки річних від простроченої заборгованості у сумі 196,60 грн.(за користування 13 000 грн. з 25.04.2013 року по 25.10.2013 року), інфляційні витрати в сумі 12,99 грн. (за затримку повернення коштів в травні 2013 року, у квітні, червні, липні, серпні інфляційних втрат не відбулося.) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 229,40 грн.

Outcome: approved