Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

ТОВ «Кредекс Фінанс» звернулось з позовом до [PERSON] та [PERSON] із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. [PERSON] не погодившись із позовними вимогами ТОВ «Кредекс Фінанс» звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ТОВ «Кредекс Фінанс» та ПАТ «Креді Агріколь Банк», третя особа [PERSON] про захист прав споживача, визнання частково недійсним кредитного договору та скасування заборгованості. У судовому засіданні представник ТОВ «Кредекс Фінанс» Каменєв А.М.. який діяв на підставі довіреності заявлений позов ТОВ підтримав у повному обсязі, а зустрічний позов вважав необґрунтованим, зазначивши суду, що 8 вересня 2008 року між АТ «Індустріально - експортний банк», правонаступником якого виступає «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 233/411771. Відповідно до п.1.1 вказаного кредитного договору, кредитор надав позичальнику кредит в сумі 22824,74 дол. США. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору позичальник сплачує процентну винагороду щомісячно, в розмірі 13,2 % річних. В забезпечення виконання умов кредитного договору 8 вересня 2008 року між АТ « Індустріально - експортний банк» з однієї сторони, [PERSON] (надалі поручитель) з другої сторони та [PERSON] з третьої сторони було укладено договір поруки. За умовами п. 1.2 договору поруки поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати в повному обсязі по зобов'язанням позичальника. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредит у відповідному розмірі. Позичальник - [PERSON] свої зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту, сплати процентів та комісії не виконав, має поточну заборгованість по кредиту в розмірі 122 285,34 грн., яка включала в себе: - поточна заборгованість - по кредиту в розмірі 117 959,85 грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту - 1137,84 грн., - прострочені відсоткові нарахування в розмірі 3187, 65 грн. Вказані суми представник позивача прохав стягнути з відповідачів - [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ. Також представник ТОВ «Кредекс Фінанс» просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в день за період з 20.12.2011 року по 22.03.2012 року - 4881,36 грн., за період з 23.03.2012 року по 31.07.2012 року - 6565, 32 грн., разом 11 446, 68 грн. та проценти за період прострочення з 20.12.2011 року по 31 липня 2012 року - 2261, 44 грн. Всього представник ТОВ «Кредекс Фінанс» просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] 135 993, 46 грн. та судовий збір у розмірі 1359, 93 грн. Представник ТОВ «Кредес Фінанс» до цього ж послався на те, що 19.12.2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ПАТ « Креді Агріколь Банк» було укладено договір факторингу № 07/11, згідно умов якого ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло право вимоги до боржників банку - [PERSON] та [PERSON] На підтвердження заявленого позову представник позивача надав копію графіку погашення заборгованості, умови надання та погашення кредиту, копії виписок банку про продаж заборгованості, завірені позивачем «Кредекс Фінанс», копія договору факторингу, з якого вбачається, що договір факторингу був укладений 19.12.2011 року, копія довіреності від 4 грудня 2012 року про надання повноважень «Креді Агріколь Банком» на представлення інтересів банку [PERSON], копія статуту «Креді Агріколь Банку» від 5 квітня 2013 року та виписка зі статуту, копії оборотних відомостей (початкове сальдо) про переоцінку валютного залишку. Відповідач [PERSON] заявлений до нього позов не визнав, заперечував проти його задоволення, до суду звернувся із зустрічною позовною заявою до ТОВ «Кредекс Фінанс» та ПАТ «Креді Агріколь Банк», як правонаступника АТ «Індустріально - експортного банку» та показав суду, що 8 серпня 2008 року він уклав кредитний договір на придбання автомобіля Hyundai Sonata 2.0 5МТ 2 в ТОВ «Імперіал Авто», йому були надані документи, які він підписав. Кредитні кошти в іноземній валюті він не отримував. Кредит йому був наданий в розмірі 110 700 грн. шляхом перерахування меморіальним ордером № 1 на рахунок продавця, первинний внесок у розмірі 12 300 грн. ним було внесено продавцю. На протязі року він сплачував кредит та штрафні санкції, так як у зв'язку з погіршенням матеріального становища він не міг в повному обсязі сплачувати кредитні зобов'язання. Кредитні кошти в валюті - доларах США він не отримував. Грошові зобов'язання щомісячно він сплачував у гривнях. В день оформлення кредитного договору було оформлено договір застави автомобілю, який у зв'язку з виникненням заборгованості у нього було вилучено за оціненою вартістю 109 000 гривень. [PERSON] вважав, що грошове зобов'язання він виконав шляхом внесення первинного внеску, сплати щомісячних платежів та вилученням у нього автомобілю і його подальшої реалізації. Автомобіль банк тривалий час не реалізовував, користувався ним, він звертався до банку з проханням продати автомобіль, у нього був покупець, але банк згоди не надав. Тривалий час автомобіль не реалізовувався, був пошкоджений, знаходився в занедбаному стані, на ньому були спущені колеса, пошкоджена права передня двер. Доступу до автомобілю він не мав, банк розпоряджався ним на свій розсуд, своєї згоди на зменшення ціни автомобілю він не надавав. Після вилучення у нього автомобілю він вважав, що грошове зобов'язання ним було повністю виконане, банк йому після цього ніяких претензій не заявляв. Про укладення договору факторингу його ніхто не повідомляв, з умовами такого договору він не був ознайомлений. Оскільки він кредит на придбання автомобілю отримував гривнях, а не в валюті, він повністю повернув ці кошти. Банк при оформленні документів порушив умови кредитного договору фактично фальсифікував документи щодо отримання кредиту. Вважав, що він фактично розрахувався з Банком. Оскільки до нього було заявлено вимогу ТОВ «Кредекс Фінанс» на суму 135 993, 46 грн. він звернувся до суду з позовом про захист свого права та просив визнати кредитний договір в частині надання його у валютному еквіваленті недійсним, а вважати його гривневим кредитом та визнати його зобов'язання виконаним. [PERSON] до цього ж додав, що з наданих до суду документів не витікає яка саме сума була передана банком на уступку права вимоги за його зобов'язанням. За таких підстав [PERSON] та його представник просили надати представником позивача відомості щодо передачі конкретної суми за договором факторингу за його зобов'язанням. Відповідач [PERSON] до судового засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності за участю її представника [PERSON], яка у судовому засіданні заявлений позов ТОВ «Кредекс Фінанс» не визнала за тих же підстав, визначених відповідачем [PERSON], а зустрічну позовну заяву [PERSON] підтримала у повному обсязі. Представник ПАТ «Креді Агріколь Банк», що є повним правонаступником ПАТ «Індустріально - експортний банк», який у свою чергу був правонаступником АТ «Індустріально - експортний банк», у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлений позов [PERSON] не визнав, прохав в його задоволенні відмовити. Суд, допитавши представника ТОВ та [PERSON], дослідивши надані до суду письмові докази та дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов ТОВ «Кредекс Фінанс» до [PERSON] не підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом було встановлено, що 8 вересня 2008 року [PERSON] з «Індустріально - експортним Банком» (ІндексБанк) Донецької Філії, на цей час відповідачем є «Креді Агріколь Банк» надалі Банк уклав кредитний договір № 233/411771-Д-4. Умовами вказаного договору було встановлено, що «Індекс-Банк» надав 22 824,74 доларів США на строк з 8.09.2008 року по 7.09.2015 року включно на купівлю автомобіля Hyundai Sonata 2.0 5МТ 2 у ТОВ «Імперіал Авто». Кредит було отримано на строк з 8.09.2008 року по 7.09.2015 року з погашенням суми кредиту шляхом здійснення щомісячних платежів згідно з графіком. Плата за користування кредитом складала 13.2 процентів річних. Вартість автомобілю складала 123 000 гривень. Ця сума була вказана в договорі купівлі - продажу № 03-09-08/л-2 від 3 вересня 2008 року. Плата за куплений автомобіль була здійснена шляхом: 12 300 гривень - первинний внесок було внесено [PERSON] 27 серпня 2008 року шляхом перерахування через Промислово - Інвестиційний банк, решта коштів була внесена відповідачем. «Індекс - Банк» меморіальним ордером №1 від 8 вересня 2008 року перерахувало продавцю суму 110 700 гривень (т.1 а.с. 98). Тобто, всього було сплачено за автомобіль з боку [PERSON] 123 000 гривень. Сума 22 824, 74 доларів США, яка зазначена в кредитному договорі банком [PERSON] не надавалась. З матеріалів справи вбачається, що банком були порушені умови договору, документи про надання кредиту були оформлені шляхом оформлення документів, які не відповідають дійсності та спростовуються іншими документами. Так, згідно з кредитним договором п. 2.1 - Позичальник отримує кредит в сумі зазначеній в п.1.1 цього Договору в готівковій формі шляхом зняття грошових коштів з поточного рахунку через касу Банку - Позичальник одночасно з отриманням суми кредиту в готівковій формі здійснює обмінну операцію іноземної валюти на гривню в Банку по комерційному курсу, що діяв на момент здійснення операції… і далі ці кошти в гривневому еквіваленті перераховуються продавцю. Відповідно до квитанції № 430 від 8 вересня 2009 року було здійснено закупівлю 22 824,74 долари США по курсу 4.71 на суму 107 504,53 грн. [PERSON] (т.1 а.с. 90) Але [PERSON] фактично не купував валюту і не міг купити, так як в нього не було коштів на її покупку, тому він брав кредит. Згідно виписки №2 кошти 22 824,74 долари США підлягали зарахуванню на поточний рахунок [PERSON], але вони не були перераховані, у виписці вказано безготівкове зарахування і вхідний залишок складав 0,00 як і вихідний залишок 0.00 доларів (т.1 а.с. 90) За це безготівкове зарахування Банком була стягнута комісія 2 767,96 гр. (т.1 а.с. 91) Надалі Банком оформлена Заява на видачу готівки № 4 22 824,74 доларів США з поточного рахунку [PERSON] (т.1 а.с. 92) Але [PERSON] не отримував цю готівку, так як вона не зараховувалась на рахунок, тому і отримувати її не можливо. Для перерахування коштів продавцю Банком була оформлена квитанція № 5 від 8 вересня 2008 року, в якій зазначено, що і платником і отримувачем є [PERSON], де він є і платником, начебто він вніс цю суму і отримувачем 110 700 гривень і призначення платежу - прихід готівки на вклад до запитання. (т.1 а.с. 93) Судом було встановлено, що коштів у [PERSON] не було, останній тому і брав кредит, і тому вносити на рахунок кошти не міг. Це оформлення видачі кредиту суперечить умовам кредитного договору та не відповідає дійсності. В цей же день ця сума була перерахована Банком продавцю Меморіальним ордером № 1 - 110 700 грн. З фінансових документів вбачається, що кошти у вигляді іноземної валюти Банк не надавав, і [PERSON] їх не отримував. Ті операції, які були здійснені Банком повністю суперечать умовам Кредитному договору. Банк не надавав кредит в доларах готівкою як зазначено в договорі ні [PERSON], ні продавцю автомобілю. Кредит фактично було надано в гривневому еквіваленті у сумі 110 700 гривень шляхом перерахування продавцю меморіальним ордером №1. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі т. 1051 ЦК України боржник вправі оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі не були ним отримані від позикодавця, або були отримані у меншій кількості чим вказано в договорі. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що Банк кошти в доларах США [PERSON] не надавав, тому і повертати їх він не повинен, а надані кошти в національній валюті він повернув повністю і це підтверджено платіжними документами. Окрім того, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету №15-93 «Про систему валютного кредитування і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Проте слід переконатись, що у банку наявна генеральна ліцензія та письмовий дозвіл на здійснення валютних операцій. Відповідач Банк не надав суду відомостей про наявність відповідної ліцензії. Умовами кредитного договору, документами, на підставі яких оформлювалось надання кредиту [PERSON] підтверджується, що кредит Банком надавався в національній валюті. Те, що [PERSON] отримав кредит в гривневому еквіваленті також підтверджується сплатою платежів Банку в гривнях за квитанціями. Крім цього, судом встановлено, що між [PERSON] та «Індустріально - експортним Банком» було укладено договір застави № 233/411771-Д-4, за яким [PERSON] як «Заставодавець» передав Банку «Заставодержателю» у заставу автомобіль Hyundai Sonata 2.0 5МТ 2 державний номер [NUMBER]. Договір було посвідчено 8 вересня 2008 року приватним нотаріусом Макіївського нотаріального округу. Заставна вартість предмету застави складала 123 000 гривень. 8 вересня 2008 року між «Індустріально - експортним Банком» та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 233/411771-Д-4, за яким [PERSON] взяла на себе обов'язки поручителя у разі невиконання кредитного договору. Відповідно до графіку погашення заборгованості [PERSON] повинен був сплачувати належні кошти до 15 числа кожного місяця. Починаючи з квітня 2009 року [PERSON] сплачував кошти після строків, зазначених у графіку. Відповідно п. 5.3 Кредитного договору за кожний випадок порушення Позичальник зобов'язаний сплати штраф у розмірі 1 відсотку від суми кредиту і починаючи з травня 2009 року [PERSON] сплачував Банку тільки штрафні санкції. Він також сплачував пеню щомісяця. Це підтверджено наданими квитанціями. У зв'язку з погіршенням матеріального становища [PERSON] не зміг сплачувати наданий кредит і тому Банком було звернено стягнення на заставлено майно - автомобіль. Державною виконавчою службою Гірницького району м. Макіївки 14 вересня 2009 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання зобов'язань. 25 листопада 2009 року державним виконавцем було складено акт опису та арешту майна, за яким у [PERSON] було вилучено придбаний автомобіль як предмет застави, вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від автомобілю. (т.1 а.с. 83) Вказаний автомобіль було передано на відповідальне зберігання представнику Банку. В акті було зазначено, що на автомобіль накладено арешт і встановлено обмеження права користування ним. В акті також зазначено, що необхідна експертна оцінка. В акті також було зазначено, що автомобіль на ходу, пошкодження на ньому відсутні, пробіг автомобілю складає 62 897 км. Відповідно до експертної оцінки вартість автомобілю склала 109 000 гривень (а.с. 88 т.1.) За вказаною оцінкою майно було передано на реалізацію. 8 жовтня 2010 року виконавче провадження судовим виконавцем було закрито (а.с. 145 т.1) Також слід зазначити, що відповідно до ст. 593 ЦК України право застави припиняється реалізацією предмета застави. [PERSON] сплатив Банку 23 007,48 грн. - за наданий кредит та відсотки (окрім сплачувалась пеня та штрафні санкції), автомобіль було вилучено на продаж за сумою 109 000 грн., також [PERSON] було внесено за покупку автомобілю свої особисті кошти - первинний внесок 12 300 грн., Банк повернув собі надані кошти та відсотки і штрафні санкції. Зобов'язання [PERSON] виконане, заборгованості не має. З листопада 2009 року до серпня 2010 року вилучений автомобіль знаходився у Банка. Банк користувався ним на протязі 10 місяців, і на продаж за документами не виставляв. Відповідно до п.5.2 договору застави «Задоволення заставодержателем своїх вимог за рахунок Предмету застави можливе на розсуд заставодержателя, а саме звернення стягнення на предмет застави. Отже Банк звернув стягнення на майно, забрав автомобіль, заволодів ним. За експертною оцінкою автомобіль коштував 109 000 гривень, на той час коли забрав Банк. Згідно зі ст. 587 ЦК України «заставодержатель, який володіє предметом застави, у разі втрати, пошкодження, чи знищення заставленого майна з його вини, зобов'язаний відшкодувати заставодавцю спричинені збитки». Те, що Банк, володіючи автомобілем не реалізовував його на протязі 10 місяців підтверджується документами. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив суду, що знав про наявність автомобілю у [PERSON]. Вказаний автомобіль він бачив на штрафному майданчику приблизно в червні 2010 року, автомобіль знаходився в занедбаному стані, спущені колеса, пошкоджені передні праві двері, на трафареті автомобілю не було вказано, що він продається, а вказано, що він на розгляді у банку. Такі дії Банку є неправомірними і за ці дії не повинен відповідати [PERSON], який згоди на зменшення ціни автомобілю не надавав, відповідно до ст. 591 ЦК України. Відповідно до п. 3.2.8. кредитного договору банк має «Подати позов до суду про стягнення суми, якої не вистачає для погашення заборгованості, якщо виручена від реалізації заставленого майна сума коштів недостатня для погашення кредиту, процентів за користування кредитом, штрафів, пені, відшкодування збитків, заподіяних Банку у зв'язку з невиконанням Позичальником своїх зобов'язань, та витрат, понесених Банком у зв'язку зі зверненням стягнення на заставлене майно» Банк, відповідно п. 3.2.8 Кредитного договору не заявляв [PERSON] претензій щодо певних грошових зобов'язань, виконавче провадження було закінчено, а через 1 рік і 6 місяців Банк уступив право вимоги колекторській агенції «Кредекс Фінанс», яка в серпні 2012 року заявила претензію [PERSON] про заборгованість за кредитом у сумі 122 285, 34 грн. Згідно зі ст. 589 ЦК України «За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, спричинених порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором» Відповідно до ст. 591 ЦК України «Якщо сума, отримана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати недостатню суму в порядку черговості відповідно зі ст. 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом» Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Оскільки [PERSON] повернув отримані грошові кошти Банку за кредитним договором шляхом реалізації заставленого майна, внесенням первинного внеску, сплати відсотків та штрафних санкцій, що підтверджено документами, його зобов'язання є виконаним. У судовому засіданні представник позивача відмовився надавати відомості щодо розміру суми, переданої банком на уступку права вимоги і в подальшому прохав розглядати вказану цивільну справу на підставі наданих документів, про що подав письмову заяву про розгляд цивільної справи на підставі наданих та наявних документів. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Представником ТОВ «Кредекс Фінанс» був наданий до суду договір факторингу № 07/11 від 19 грудня 2011 року. (т.1 а.с. 27 - 33) Відповідно до п.6.4.1 вказаного договору «Право вимоги на момент його передачі за цим договором є дійсним і чинним, що він має повне та ні чим не обмежене право на відступлення права вимоги до фактору і що всі погодження, необхідні для передання права вимоги фактору, були отримані належним чином до дати укладення цього договору». З матеріалів цивільної справи та наданих представником ТОВ «Кредекс Фінанс» суду документів не вказано про те, що АТ «Індустріально - експортним банком» було звернено стягнення на автомобіль, який банк вилучив на погашення заборгованості і в подальшому цей автомобіль було реалізовано саме банком, але в матеріалах позивача це не зазначено. Також з наданих до суду документів не вбачається, яку саме суму боргу було передано ТОВ «Кредекс Фінанс» на уступку права вимоги. Взагалі з наданих документів і додатків до позову не видно як ці документи стосуються кредитних зобов'язань [PERSON] Отже заявлена вимога ТОВ «Кредекс Фінанс» на суму 135 993, 46 грн. ніякими документами не підтверджена, що право вимоги було передано саме в такій сумі і що вона є дійсною та чинною жодним доказом не підтверджено та не встановлено. Кредитним договором, який було укладено банком з [PERSON] не було передбачена уступка права вимоги. Про укладення договору факторингу відповідач [PERSON] як сторона за кредитним зобов'язанням не повідомлялась, що і не заперечував представник ТОВ «Кредекс Фінанс». З наданих до суду документів витікає протиріччя щодо дати укладення договору факторингу, в документах, в позові, в поясненнях вказуються різні дати укладення договору факторингу - 19.12.2012 року, на договорі значиться дата 19.12.2011 року (т.1 а.с. 27) Крім цього, слід зауважити, що договір факторингу було укладено між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Кредекс Фінанс», а кредитний договір [PERSON]. було укладено з АТ «Індустріально - експортний банк» і яким саме чином право вимоги від АТ «Індустріально - експортний банк» перейшло до ПАТ «Креді Агріколь Банк» в судовому засіданні доведено не було. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що форма договору факторингу підпорядковується загальним правилам укладання угод (ст. ст. 205 - 210 ЦК). Статтею 207 ЦК України передбачено «Угода, яка укладається юридичною особою, підписується особами, уповноваженими на це засновними документами, довіреністю, законом чи іншими актами цивільного законодавства та засвідчується печаткою». Представником ТОВ «Кредекс Фінанс» була надана копія виписки зі статуту ПАТ «Креді Агріколь Банк» за 2013 рік, яка не посвідчена та довіреність голови правління [PERSON] від 4 грудня 2012 року. (т.2 а.с. 25-26) у той час як в договорі факторингу значиться дата 19 грудня 2011 року. Щодо повноважень сторони банку на 19 грудня 2011 року на час укладання договору факторингу документи не надані, а щодо повноважень представника «Кредекс Фінанс» на час укладання договору документи не надані взагалі. Тобто представником позивача не підтверджена дійсність договору факторингу щодо заборгованості за кредитним договором [PERSON] Представник ТОВ «Кредекс Фінанс» не надав суду доказів свого позову ні стосовно передачі йому права вимоги ні стосовно розміру суми. [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «Креді Агріколь Банку» як правонаступника АТ «Індустріально - експортного Банку» та ТОВ «Кредекс Фінанс» за участю третьої особи на стороні позивача [PERSON] про захист прав споживача, визнання частково недійсним кредитного договору та скасування заборгованості. Заперечуючи проти вказаного позову ТОВ «Кредекс Фінанс» на зазначений позов надало заперечення та подало заяву з посиланням на ст. 267 ЦК України про застосування строку позовної давності. Вказана заява про застосування строків позовної давності подана до суду «Кредекс Фінанс» неправильно оформлена, так по тексту заяви заявником значиться [PERSON], а зі змісту та підпису заяви витікає, що ця заява подана представником ТОВ « Кредекс Фінанс» як правонаступником Банку. За вказаною заявою ТОВ «Кредекс Фінанс» вважало, що [PERSON] пропустив строк позовної давності, так як йому було відомо про укладення договору на відповідних умовах, просило відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] за спливом строку позовної давності. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленому до винесення рішення. У той же час, позивач [PERSON] в позові ставив питання про поновлення строку. Суд вважає, що строк позовної давності [PERSON] щодо визнання кредитного договору частково недійсним було пропущено з поважної причини. Судом було встановлено, що після виплати частини заборгованості за кредитним договором банком було звернено стягнення на заставлене майно - автомобіль, який було в нього вилучено, виконавче провадження було закрите 8.10.2010 року, [PERSON] вважав своє зобов'язання виконаним і претензій до нього банк після виконання договору застави не заявляв. За таких обставин сплив трирічного строку після укладення кредитного договору не може вважитися пропуском строку, так як його пропущено з поважної причини. Відповідно до ст. 267 ч.5 ЦК України якщо суд визнає поважною причину пропуску строку, порушене право підлягає захисту. На підставі викладеного та

Outcome: approved