Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

ТОВ «Закарпатгаз Збут» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий газ у сумі 26 001,05 грн., з якої 25 590,43 грн. основний борг; 25,86 грн. інфляційні втрати та 384,76 грн. 3 % річних. Свою позицію мотивує тим, що споживач [PERSON] за адресою споживання: [ADDRESS] , здійснювала фактичне споживання природного газу, про що свідчить, зокрема, фінансовий стан споживача та копія акту, якими зафіксовано показник лічильника природного газу. Однак внаслідок неповної оплати вартості отриманих послуг відповідачем почала виникати заборгованість, яка станом на 12\~ грудня\~ 2019\~ року\~ склала\~ по\~ основному\~ зобов`язанню 25 590,43 грн. При цьому, втрати від інфляції за період з 01 червня по 12 грудня 2019 року становлять 26,86 грн., проценти за користування коштами за період з 01 червня по 12 грудня 2019 року 384,76 грн. До ТОВ «Закарпатгаз Збут» із заявами про припинення подачі газу чи відмови від послуг боржник не зверталася, а фактично користувалася послугами із газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак взаємних прав та обов`язків, що з них випливають. Оскільки позивач як постачальник природного газу свої зобов`язання виконав у повному обсязі та надав боржнику послуги з постачання природного газу, а остання своїх зобов`язань щодо оплати вартості спожитих послуг не виконує, тому просить позов задовольнити. У судове засідання представник позивача адвокат Горбатова А.А. не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Турецька Є.А. у судове засідання повторно не з`явилися без поважних причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки не повідомили, при цьому остання подала до суду письмові пояснення, в яких вказала, що відповідач не проживає на території України з 2013 року (приїжджала в Україну тільки на період з 25 серпня по 08 вересня 2017 року), за адресою [ADDRESS] ніколи зареєстрованою не була, жодного договору на постачання природного газу побутовим споживачам не підписувала (що визнається позивачем), комунальних послуг за вказаною адресою не споживала. У будинку [ADDRESS] проживає колишній чоловік [PERSON] [PERSON] , [INFO] . Зазначений будинок є спільною сумісною власністю, оскільки набутий за час шлюбу, відтак саме [PERSON] є належним відповідачем у даній справі. Крім цього вважає, що позивач не мав права постачати газ за вказаною адресою через недотримання п. 1 розділу 3 Правил постачання природного газу № 2496 від 30 вересня 2015 року. При цьому, у разі недосягнення згоди щодо спірних питань шляхом переговорів сторони договору постачання природного газу мають право звернутися із заявою до регулятора чи його територіального підрозділу та/або передати спір на вирішення суду, відтак цей позов є передчасним. Також просить врахувати, що для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ, що позивачем не зроблено. Оскільки відповідач житлово-комунальними послугами не користувалася, тому підстави для стягнення з неї витрат за такі відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За приписом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 5 цього Закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Права та обов`язки постачальників і споживачів природного газу визначаються Законом України «Про ринок природного газу», Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу (ч. 3 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу»). Постановою Кабінету Міністрів України № 867 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» від 19 жовтня 2018 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), прийнятою на виконання ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу», визначено, що на території Закарпатської області постачальником природного газу із спеціальними обов`язками для забезпечення загальносуспільних інтересів є ТОВ «Закарпатгаз Збут». Згідно п. 3 Розділу І Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), № 2496 від 30 вересня 2015 року (далі Правила №2496), та п. 1.3 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року (далі Типовий договір), постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, що укладається шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання. Відповідно до п. 2 Розділу ІІІ Правил № 2496 за договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Згідно п. 1.3 Типового договору фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам (далі - заява-приєднання) за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання після офіційного опублікування договору таким постачальником та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам та заява-приєднання до умов договору опубліковані в газеті «Новини Закарпаття» № 144 (4461) від 22 грудня 2015, а також розміщено на офіційній веб сторінці ТОВ «Закарпатгаз Збут» (zkqaszbut.104.ua) (а. с. 8). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримала від постачальника ТОВ «Закарпатгаз Збут» природний газ у необхідних для неї об`ємах та взяла на себе зобов`язання своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. [PERSON] являється споживачем ТОВ «Закарпатгаз Збут» за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Перечинського районного суду від 25 листопада 2019 року у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості, відмовлено, оскільки відповідач не зареєстрована за зазначеною вище адресою. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Закарпатській області вих. №3.1.8/11869 від 22 листопада 2019 року місце проживання [PERSON] з 03 квітня 1996 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , за адресою [ADDRESS] така зареєстрованою не значиться (а. с. 12-13, 19). Між тим, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №186419734 від 28 жовтня 2019 року будинок [ADDRESS] на праві приватної власності одноосібно належить [PERSON] (а. с. 10). Доказом того, що між позивачем та відповідачем відбувались цивільно правові відносини щодо надання та споживання житлово комунальних послуг є виставлені на оплату рахунки за спожитий природній газ, наявність у відповідача особового рахунку ( [NUMBER] ), проведення відповідачем оплати за надані послуги. Нарахування за надані послуги з газопостачання здійснювались відповідно до показників лічильника газу та встановлених цін на газ. Відповідач не зверталася до ТОВ «Закарпатгаз Збут» із заявами про припинення подачі газу, відмови від послуг ТОВ «Закарпатгаз Збут», а фактично користувалася послугами із газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, взаємних прав та обов`язків, що з них випливають. Наведені дії відповідача свідчать про прийняття нею умов договору про надання послуг з газопостачання, що узгоджується із положеннями ст. 641, 642 ЦК України. Відповідно до акту про припинення/обмеження газопостачання від 11 липня 2019 року відповідною комісією згідно глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем України споживачу [PERSON] шляхом опломбування вхідного крану у закритому положенні та встановлення пломби було припинено газопостачання у будинок [ADDRESS] у зв`язку з несвоєчасною та/або неповною оплатою послуг згідно з умовами договору з розподілу природного газу. Також вказаним актом зафіксовані фактичні показники лічильника № 2829511 на відмітці 22445 м куб., що узгоджується з довідкою фінансового стану по особовому рахунку № [NUMBER] . За період з серпня по грудень 2019 року показники лічильника залишалися сталими (а. с. 9, 11). Згідно довідки фінансового стану по особовому рахунку № [NUMBER] від 05 грудня 2019 року, долученого позивачем до позовної заяви та поданого розрахунку, заборгованість [PERSON] за спожитий природний газ станом на 05 грудня 2019 року становить 25 590,43 грн. (а. с. 9). Відповідно до п. 11 Правил № 2496 розрахунки споживача за поставлений природний газ здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору постачання природного газу. Згідно п. 14 Розділу 3 Правил № 2496 Періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. При розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. При розрахунку за платіжними документами (рахунками постачальника) оплата за послуги з газопостачання має бути здійснена споживачем у терміни, визначені в рахунку, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунку. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Аналогічний обов`язок споживача передбачений і ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», згідно якої споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону споживач зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Згідно ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 611-612 ЦК України). Отже, з аналізу наведених правових норм убачається, що споживач, який отримує послугу\~ з газопостачання, зобов`язаний оплачувати цю послугу. Разом з цим, як уже вище зазначено, зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора згідно з цивільно-правового договору є грошовим зобов`язанням. Виходячи з цього, правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якій кореспондує право вимоги кредитора про оплату наданих послуг. Враховуючи той факт, що до подібних правовідносин застосовані цивільно-правові норми щодо застосування цивільної відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, до таких правовідносин застосовується і норма статті 625 ЦК, що встановлює обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. ТОВ «Закарпатгаз Збут», як постачальник природного газу, свої зобов`язання виконало в повному обсязі та надало відповідачу послуги з постачання природного газу. У той же час, [PERSON] належним чином не виконувала свої зобов`язання за договором та допустила прострочення виконання зобов`язань за договором, внаслідок чого станом на 12 грудня 2019 року сума заборгованості склала 26 001,05 грн., з яких 25 590,43 грн. основна заборгованість; 25,86 грн. інфляційні втрати за період з 01 червня по 12 грудня 2019 року та 384,76 грн. 3 % річних за період з 01 червня по 12 грудня 2019 року. Відповідачем такий розрахунок не спростовано - не надано доказів, що сума заборгованості перед позивачем є іншою, ніж та, що визначена у розрахунку позивача; відповідачем не надано контррозрахунку; не надано будь-яких відомостей щодо погашень боргу, у більшому розмірі ніж зазначено позивачем. Таким чином, оскільки ні відповідачем, ні її представником доводи та розрахунки ТОВ «Закарпатгаз Збут», викладені у позовній заяві, не спростовані та не підтверджені належними та допустимими доказами, за результатами розгляду справи суд вважає такі доведеними, тому приходить до висновку про підставність позовних вимог та можливість їх задоволення судом. Що стосується посилань представника відповідача на те, що [PERSON] не проживає на території України з 2013 року (приїжджала в Україну тільки на період з 25 серпня по 08 вересня 2017 року), за адресою [ADDRESS] ніколи зареєстрованою не була, жодного договору на постачання природного газу побутовим споживачам не підписувала, комунальних послуг за вказаною адресою не споживала, відтак підстави для стягнення з неї витрат за житлово-комунальні послуги відсутні, то оскільки договір постачання природного газу побутовим споживачам не потребує двостороннього підписання\~\~ його\~ письмової\~ форми,\~ факт\~ споживання\~ природного\~ газу\~\~\~ за\~\~\~ адресою [ADDRESS] та відповідно надання послуг позивачем стверджується змінами фактичних показників лічильника за вказаною адресою і частковою сплатою за отримані послуги, тому суд такі відхиляє. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1-3 ст. 89 цього Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, копія двох розворотів закордонного паспорта [PERSON] та довідка Перечинської міської ради на думку суду навіть в сукупності не є достатнім доказом її відсутності на території України з 2013 року по дату звернення ТОВ «Закарпатгаз Збут» із позовною заявою (за виключенням періоду з 25 серпня по 08 вересня 2017 року) та не є підставою для її звільнення від оплати за користування житлово-комунальними послугами, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1, 4, 7 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, якими він фактично користувався, тому враховуючи, що відповідач згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 186419734 від 28 жовтня 2019 року є одноосібним власником вказаного будинку, тому зобов`язана утримувати майно, що їй належить. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц, відтак суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує їх при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Щодо доводів адвоката Турецької Є. про те, що будинок [ADDRESS] набутий [PERSON] за час шлюбу, тому належить їй на праві спільної сумісної власності із її колишнім чоловіком [PERSON] , який там проживає та є належним відповідачем, то будь-які докази у підтвердження таких нею не додані, тому вони взяті до уваги судом бути не можуть. Крім цього, відповідно до п. 9.2 Типового договору у разі недосягнення згоди щодо спірних питань шляхом переговорів Сторони мають право звернутися із заявою про вирішення спору до Регулятора чи його територіального підрозділу та/або передати спір на вирішення суду, відтак позивач належним йому правом скористався та звернувся до суду із позовною заявою про вирішення наявного спору стягнення заборгованості, що виникла внаслідок фактичного споживання природного газу у будинку [ADDRESS] відповідно до показів лічильника із серійним номером 2829511 по особовому рахунку № [NUMBER] . При цьому, у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Дійсно, низка рішень ЄСПЛ містить та розвиває такий підхід до обґрунтованості судових рішень. Наприклад, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29). У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.). Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи. Судові витрати підлягають стягненню\~ з\~ відповідача,\~ що\~ відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved