Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

ТзОВ «Кей-Колект» звернулось в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 06.05.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11342881000, згідно з яким останній було надано кредит у розмірі 170000 доларів США з розрахунку 13,00% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачем [PERSON] за кредитним договором були укладені договори поруки між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] - №1134288100/1 від 06.05.2008 року, з [PERSON] - №1134288100/2 від 06.05.2008 року та з [PERSON] - №1134288100/3 від 06.05.2008 року. Однак, відповідач [PERSON] свої зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитом не виконала і станом на 22.03.2012 року загальна сума її боргу становить 202155,12 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 1614208,63 грн. 12.12.2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було укладено договір факторингу, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» передало ТзОВ «Кей-Колект» право вимоги за кредитним договором № 11342881000 від 06.05.2008 року. В зв'язку з чим, просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Дельта Банк» кредитну заборгованість в розмірі - 202155,12 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 1614208,63 грн. та судові витрати пов'язані з розглядом справи. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання договору факторингу недійсним, мотивуючи тим, що 06.05.2008 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк» були укладені договори про надання споживчого кредиту № 11342881000 та №11342903000 і в якості забезпечення виконання зобов'язань, між нею та банком був укладений договір іпотеки. Вважає, що при укладенні договору факторингу №1 від 12.12.2011 року відповідачем не виконано імперативно-диспозитивних приписів, встановлених правовими нормами. Вказує, що ТзОВ «Кей-Колект» дозвіл на здійснення валютних операцій від НБУ не отримувало, товариство не може здійснювати валютні операції, а тому не могло укладати договір факторингу, предметом якого є кредит в іноземній валюті. В зв'язку з чим, просила визнати недійсним договір факторингу, укладений 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект». В судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав з підстав, викладених у заяві та просив задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову - відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні первісний позов не визнала просила відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримала з підстав, викладених у ньому та просила його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, проте подали суду заяви про слухання справи у їх відсутності, а тому суд вважає за можливе слухати справу за наявними у справі доказами. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що первісний позов підставний і підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 06.05.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11342881000, згідно з яким останній було надано кредит у розмірі 170000 доларів США з розрахунку 13,00% річних (а.с. 14-17). 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ Кей-Колект» було укладено договір факторингу №1, відповідно до якого було відступлено право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11342881000 від 06.05.2008 року та замінено кредитора у зобов'язанні (а.с. 33-39). Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У відповідності до ст. 1079 ЦК України клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктомпідприємницької діяльності,а фактором - банк або інша фінансова установа, якавідповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно з п. 11 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами є операції з фінансовими активами, що здійснюються на користь третіх осіб за власний рахунок або за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. До фінансових активів належать грошові кошти, цінні папери, боргові зобов'язання та право вимоги боргу, які не є цінними паперами. При цьому, ст. 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» передбачено, що дія цього Закону поширюється на всіх суб'єктів господарювання. Види господарської діяльності, не передбачені у статті 9 цього Закону, не підлягають ліцензуванню. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» визначено види господарської діяльності, щопідлягають ліцензуванню відповідно до спеціальних законів, до яких, зокрема, належить діяльність із надання фінансових послуг (п. 4 ст. 9 Закону«Про ліцензування певних видів господарської діяльності») Спеціальним законом в даному випадку виступає Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Стаття 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринківфінансових послуг» передбачає обов'язкове ліцензуванняоперацій з надання лише таких фінансових послуг: страхової діяльності; діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Отже, з налізу наведених норм законодавчих актів вбачається, що діяльність фінансових установ, які здійснюють факторингові операції, не передбачає додаткове ліцензування в даному випадку на право здійснення валютних операцій, оскільки факторинг не входить до переліку ліцензованих видів діяльності, визначених у ст. 34 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринківфінансових послуг». Таким чином, з врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до ТзОВ «Кей-Колект» про визнання договору факторингу недійсним до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобов'язання, в зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість, яка станом на 22.03.2012 року становила 202155,12 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 1614208,63 грн. (а.с. 6-13). При цьому, з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачем [PERSON] за кредитним договором, були укладені договори поруки між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] - №1134288100/1 від 06.05.2008 року, з [PERSON] - №1134288100/2 від 06.05.2008 року та з [PERSON] - №1134288100/3 від 06.05.2008 року, за якими останні зобов'язалися відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань щодо погашення кредиту відповідачем [PERSON] і, зважаючи, що остання порушила умови договору та у неї виникла заборгованість, то вказані відповідачі повинні нести солідарну відповідальність на підставі ст. 554 ЦК України, за якою у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з відповідачів слід стягнути солідарно на користь ТзОВ «Кей-Колект» встановлену в судовому засіданні суму заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат також підлягає до задоволення.

Outcome: approved