Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

ТОВ «Вердикт капітал» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 014/0076/73/103324 від 26.09.2008 року в розмірі 294 638, 38 грн.; понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 4419,57 грн.; понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 26.09.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0076/73/103324 відповідно до якого банк надав позивальнику кредит у розмірі 49 900 доларів США зі сплатою 13,8 % річних. 18.12.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-28, відповідно до якого АТ « Райффайзен Банк Аваль відступило АТ «Оксі Банк», а АТ «Оксі Банк» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальника за договором кредиту № 014/0076/73/103324 від 26.09.2008 року. 18.12.2019 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-28-1, відповідно до якого АТ «Оксі Банк» відступило ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальника, в тому числі за договором кредиту № 014/0076/73/103324 від 26.09.2008 року. 26.12.2019 року між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги № 2612-01, відповідно до якого ТОВ «ФК «Профіт капітал» відступило ТОВ «Вердикт капітал», а ТОВ «Вердикт капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальника, в тому числі за договором кредиту № 014/0076/73/103324 від 26.09.2008 року. Згідно умов договору кредиту № 014/0076/73/103324 від 26.09.2008 року [PERSON] зобов`язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та інші платежі. У порушення умов договору кредиту № 014/0076/73/103324 від 26.09.2008 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 24.12.2020 року відповідач має заборгованість в розмірі 294 638,38 грн. Ухвалою Московського районного суду м. Харкові від 15.02.2021 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30.09.2021 року закрито підготовче судове засідання, справу призначеного до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 26.09.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0076/73/103324 відповідно до якого банк надав позивальнику кредит у розмірі 49 900 доларів США зі сплатою 13,8 % річних. У відповідності до умов договору від 26.09.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 49 900 доларів США з сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,8 % річних, строком по 26 вересня 2015 року та з погашенням кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та відсотків. Згідно умов договору кредиту № 014/0076/73/103324 від 26.09.2008 року [PERSON] зобов`язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та інші платежі. 18.12.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-28, відповідно до якого АТ « Райффайзен Банк Аваль відступило АТ «Оксі Банк», а АТ «Оксі Банк» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальника за договором кредиту № 014/0076/73/103324 від 26.09.2008 року. 18.12.2019 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-28-1, відповідно до якого АТ «Оксі Банк» відступило ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальника, в тому числі за договором кредиту № 014/0076/73/103324 від 26.09.2008 року. 26.12.2019 року між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги № 2612-01, відповідно до якого ТОВ «ФК «Профіт капітал» відступило ТОВ «Вердикт капітал», а ТОВ «Вердикт капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальника, в тому числі за договором кредиту № 014/0076/73/103324 від 26.09.2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вказує ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України станом на день подання заяви відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти отримані на підставі договору кредиту № 014/0076/73/103324 від 26.09.2008 року. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на те, що [PERSON] прострочено грошове зобов`язання по повернення кредитних коштів отриманих на підставі договору кредиту № 014/0076/73/103324 від 26.09.2008 року, суд стягує інфляційні витрати і 3% річних за кожен місяць, яка відповідно до розрахунку заборгованості станом на 24.12.2020 року становить 294 638,38 грн. Будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості зі сторони відповідача до суду не надходило, як і відсутні докази належного виконання відповідачем своїх зобов`язань перед банком за умовами укладеного між сторонами договору. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 20000 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір, доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ «Вердикт капітал» витрат на правничу допомогу у розмірі 20000 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: 1. Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 21.12.2019 року, укладений між ТОВ «Вердикт капітал» та адвокатським об`єднанням «Вердикт» на представництво інтересів клієнта; 2. Витяг з Акту № 10 про надання юридичної допомоги від 04 січня 2021 року, з найменуванням виду правової допомоги та розрахунком її вартості; 3. Платіжне доручення № 177920003 від 26.01.2021 року про сплату ТОВ «Вердикт капітал» послуг за надання правової допомоги згідно договору № 21-12/2019 від 21.12.2019 та Акту прийому передачі виконаних робіт № 10 від 04.01.2021 року АТ «Вердикт». Відповідно до висновку, якого дійшла Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи № 755/9215/15-ц, суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію їхньої реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката враховується пов`язаність їх із розглядом справи, обґрунтованість і розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною. Аналізуючи докази, які були надані до суду, а саме витяг з Акту № 10 про надання юридичної допомоги від 04 січня 2021 року, суд зазначає, що у ньому двічі зазначено про надання усної консультації з приводу можливості стягнення заборгованості в позасудовому порядку та у судовому порядку, які фактично дублюють одна одну та стосуються одного і того ж самого питання - стягнення заборгованості, а тому не відповідають критеріям розумності, дійсності та необхідності, тому суд враховує надання тільки однієї усної консультації, яка коштує 1500 грн.. Крім того, не підтверджена належними доказами надання позивачу письмової консультації, яка вартує 9000 грн., оскільки суду не надано доказів надання такої консультації, а саме копії письмової консультації, тому суд вважає надання цієї послуги недоведеною представником позивача. з наданням усіх інших юридичних послуг позивачу суд погоджується. Приймаючи до уваги, що рішенням суду позов ТОВ «Вердикт капітал» задоволено повністю, позивачем належними та допустимими доказами частково доведено понесення ним витрат на правову допомогу у розмірі 9500 грн., вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial