Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасні банківські системи України» звернулось з позовом до [PERSON], збільшеним в ході розгляду справи (а.с. 115-117), вказавши, що 22.11.2010 року між сторонами був укладений договір позики № 00019.010-Р, відповідно до якого відповідач отримав позику в сумі 960209,11 гривень, зобов'язавшись повертати суму позики шляхом сплати частинами два рази на рік до 01 лютого та до 01 серпня кожного року. Оскільки відповідач належним чином зобов'язання за договором не виконує, жодного платежу не здійснив, просять стягнути з відповідача 1127547,4 гривень, з яких 960209,11 гривень сума позики, 91841,06 гривня пені, 75497,30 гривень - 3% річних, а також судові витрати. В судове засідання 05.06.2014 року представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача. В судовому засіданні 25.04.2014 року представник позивача на позовних вимогах наполягала, зазначивши, що у 2008 році між [PERSON] та ПАТ «УкрСибанком» був укладений кредитний договір, за яким [PERSON] отримав 125000 доларів США, виконання зобов'язань за договором було забезпечено іпотекою квартири. З початку 2010 року по 2012 рік [PERSON] працював в ТОВ «Сучасні банківські системи України», звільнився у 2012 році за угодою сторін. Після початку роботи на підприємстві [PERSON] звернувся до керівництва підприємства з проханням про надання позики для дострокового погашення кредиту з метою зменшення кредитного навантаження. 22.11.2010 року між ТОВ «Сучасні банківські системи України» та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого ТОВ «Сучасні банківські системи України» було повністю сплачено суму за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк», яка на той час становила 960209,11 гривень, а [PERSON] у свою чергу повинен був повертати позику, сплачуючи двічі на рік суму, еквівалентну 15000 доларам США. Таким чином, заборгованість [PERSON] була значно менша, ніж він би сплатив банку за кредитним договором. Всупереч вимогам договору позики [PERSON] жодної оплати за договором позики не здійснив, тому просять стягнути достроково суму позики разом з пенею, яка нарахована за період з 03.03.2013 року по 03.03.2014 року, та 3% річних, нарахованих за період з 31.01.2011 року по 31.01.2014 року. Відповідач та представник відповідача в судове засідання 05.06.2014 року не з'явились, як і в судове засідання 26.05.2014 року. В судовому засідання 25.04.2014 року представник відповідача проти позову заперечувала повністю, прояснивши, що дійсно 14.03.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким [PERSON] отримав 125000 доларів США. Після початку роботи [PERSON] у позивача йому запропонували погасити кредит, на що він погодився, уклавши договір позики, за яким ТОВ «Сучасні банківські системи України» виконали кредитні зобов'язання [PERSON] перед ПАТ «УкрСиббанк». Як зазначила представник відповідача, фактично заборгованість за договором позики погашалась за рахунок заробітної плати [PERSON], тому він майже за рік повністю погасив заборгованість за цим договором. З вимогами про виплату заборгованості з заробітної плати чи іншими щодо трудових відносин [PERSON] не звертався. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 22.11.2010 року (а.с. 138-143), укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 14.03.2008 року, ПАТ «УкрСиббанк» зобов'язався надати [PERSON] кредит у формі кредитної лінії шляхом надання окремих частин кредитних коштів (траншів). В дату укладення договору позичальнику надається транш в розмірі 960209,11 гривень. 22.11.2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Сучасні банківські системи України» був укладений договір поруки № 244861 (а.с. 107-109), за яким ТОВ «Сучасні банківські системи України» зобов'язалось відповідати перед ПАТ «УкрСиббанк» за виконання [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 11423767000 від 22.11.2010 року, за яким сума основного договору 960209,11 гривень, процентна ставка 30% річних, термін виконання основного зобов'язання 24.11.2010 року. 22.11.2010 року [PERSON] звернувся до ПАТ «УкрСиббанк» з заявою (а.с. 93), в якій зазначив, що на цей момент не має можливості обслуговувати борг за договором про надання споживчого кредиту № 11313508000 від 14.03.2008 року та не має можливості здійснювати оплати як відповідно до графіку, так і повністю, у зв'язку з чим просить звернутися до поручителя ТОВ «Сучасні банківські системи України» для виконання зобов'язань за договором. 22.11.2010 року між ТОВ «Сучасні банківські системи України» та [PERSON] був укладений договір позики № 00019.010-Р (а.с. 7-9), за яким ТОВ «Сучасні банківські системи України» надає [PERSON] позику в розмірі 960209,11 гривень, а позичальник, у свою чергу, зобов'язується повернути позику у строк до 19.11.2016 року. Відповідно до п. 1.2, 1.3 договору позики, позика надається шляхом перерахування на банківський рахунок для дострокового повного погашення кредиту, отриманого позичальником в АТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту № 11423767000 від 22.11.2010 року, простроченої заборгованості по кредиту, що виникла у позичальника перед банком на дату підписання договору. Як зазначає п. 1.6 договору позики, повернення позики здійснюється позичальником два рази на рік, а саме до 01 лютого та до 01 серпня місяця кожного року в сумі, не меншій гривневого еквіваленту 15000 доларів США. Відсотки за позикою не нараховуються (п. 1.7 договору). Право на пред'явлення вимоги про дострокове повернення позики, зокрема, у разі нездійснення повернення суми позики в розмірі та строки, передбачені п. 1.6 договору, більш ніж на один місяць, передбачає п. 3.3.2 договору позики. Пунктом 4.2 договору позики передбачено право позикодавця вимагати від позичальника додаткової сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки у разі порушення позичальником термінів виконання зобов'язань за договором. Відповідно до платіжного доручення № 204, довідок АТ «ОТП Банк» № 006-3/463 від 05.07.2013 року, № 006-3/62 від 06.02.2014 року, № 006-3/254 від 23.04.2014 року (а.с. 10, 11, 12, 75) 22.11.2010 року ТОВ «Сучасні банківські системи України» була здійснена сплата суми у 960209,11 гривень за реквізитами, які відповідають вказаним у договорі позики; за період з 22.11.2010 року по 22.04.2014 року на рахунок ТОВ «Сучасні банківські системи України», який зазначений в договорі в якості рахунку для погашення позики, від [PERSON] грошові кошти не надходили. 03.04.2013 року та 07.06.2013 року ТОВ «Сучасні банківські системи України» [PERSON] було направлено дві вимоги про дострокове повернення позики у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позики, які отримана відповідачем відповідно 15.04.2013 року та 11.06.2013 року (а.с. 17, 18, 19, 20, 21, 22). Як вбачається з розрахунку позивача у зв'язку з невиконанням [PERSON] умов договору позики, було нараховано пеню за період з 03.03.2013 року по 03.03.2014 року в сумі 91841,06 гривень, а також 3% річних за період з 31.01.2011 року по 31.01.2014 року в сумі 75497,30 гривень. При вирішенні спору суд виходить з такого. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею). Відповідно до ст. 1050 ч. 1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як вказує ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді застосування індексу інфляції та відсотків річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Статтями 10, 60 ЦПК України обов'язок доведення обставин, які є підставою вимог або заперечень, покладений на сторону, яка на них посилається. Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Твердження представника відповідача щодо фактичного повернення боргу шляхом здійснення утримань позивачем з заробітної плати відповідача суд оцінює критично, зважаючи, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження цього факту. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені наданими доказами та підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved