Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Преміум Актив» (далі ТОВ «ФК «Преміум Актив») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 3286204473-086780 від 24.12.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у сумі 139253,40 грн., а також судові витрати в розмірі 2102 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Є Гроші» (далі - ТОВ «ФК Є Гроші») та [PERSON] був укладений договір про надання позики № 3286204473-086780 від 24.12.2018 року, відповідно до укладеного договору відповідач отримав позику у розмірі 9000 грн. на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення позики не пізніше 23.01.2019 року включно. Договір про надання позики був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору. 02.05.2019 року між ТОВ «ФК «Преміум Актив» та ТОВ «ФК Є Гроші» був укладений Договір про надання фінансових послуг факторингу № 0205/2, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Преміум Актив» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3286204473-086780 від 24.12.2018 року. Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] кредитних зобов`язань та на вимоги ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором в розмірі 139253,40 грн., з яких: 9000 грн. - заборгованість за кредитом; 5552,10 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 115701,30 грн. заборгованість по процентам за прострочку, 9000 грн. заборгованість зі сплати штрафу, а також стягнути понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 23 березня 2020 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідач скористався своїм правом надати до суду відзив. В наданому до суду відзиві на позовну заяву зазначив, що згідно до позову позивач стверджує, що відповідач уклав кредитний договір з ТОВ «ФК Є Гроші» (ЄДРПОУ 4153860) шляхом реєстрації на сайті https://e-groshi.com, однак таке твердження не відповідає дійсності, оскільки за вказаним інтернет посиланням знаходиться інша компанія ТОВ «ФК Є Гроші КОМ» (ЄДРПОУ 43067861). А так саме на вказаному сайті відсутня будь-яка форма договору кредитування. При цьому жодних договорів кредитування не підписував та умов кредитування не погоджував, а так само жодних грошей від ТОВ «ФК Є Гроші» він не отримував. Надана суду копія договору не містить номеру банківської карти відповідача, та номеру телефону на який було відправлено смс. Також зазначив, що на останньому аркуші договору позики від 24.12.2018 року у графі «позичкодавець» міститься друкований запис «Електронний підпис ТОВ «ФК Є Гроші»», а у графі позичальник «СМС код: [NUMBER] , Електронний підпис [PERSON] », тобто будь-яких автентичних (рукописних) підписів у документі не міститься. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач отримав електронний підпис в акредитованому центрі ключів. Платіжне доручення № 2445 від 25.12.2018 р. не можна прийняти в якості належного доказу про переказування грошових коштів, оскільки воно не відповідає встановленим законом вимогам, а саме: відсутній номер банківського рахунку з якого начебто було здійснено платіж, платіжне доручення не містить жодного підпису та печатки ТОВ «ФК Є Гроші» або ТОВ «КБ «ПриватБанк», а саме банківська установа своєю печаткою підтверджує факт перерахування грошей. Довідка системи «Platon» № 72/02 від 10.02.2020 також є неналежним доказом тому, що не містить певних реквізитів платника (найменування, код ЄДРПОУ, банківського рахунку з якого переведено платіж). Позивач не скористався своїм правом подати до суду відповідь на відзив. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 13.07.2020 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, раніше надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та у разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 02.05.2019 року між ТОВ «ФК «Преміум Актив» та ТОВ «ФК Є Гроші» був укладений Договір про надання фінансових послуг факторингу № 0205/2, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Преміум Актив» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3286204473-086780 від 24.12.2018 року, що також підтверджується витягом з акту прийому-передачі прав вимоги згідно договору факторингу від 02.05.2019 року. Як вбачається з договору № 3286204473-086780 від 24.12.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК Є Гроші» (Позикодавець) на умовах договору надає [PERSON] (Позичальник) кошти у позику в сумі 9000 грн. на умовах строковості, зворотності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити суму процентів користування позикою, зазначені в п. 1.5 цього Договору. Згідно п. 4.1 Договір є укладеним з момент перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний Позичальником та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за Договором. Як зазначає позивач, вищевказаний договір про надання позики був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Частиною 3 ст. ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У позовній заяві позивач зазначає, що договір № 3286204473-086780 від 24.12.2018 року укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення цього договору. Також позивач зазначає, що ідентифікатором, відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» є СМС-повідомлення з кодом 601799, який зазначений у тексті договору у розділі «Реквізити та підписи сторін». Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. ст. 526, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно з ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається в письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді із накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів). Відповідно до ч.3 ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» автентифікація - електронна процедура, яка дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних. Пунктом 20 цієї частини передбачено, що ідентифікація особи - процедура використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, в результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи; Частиною 1 ст. 14 цього Закону визначено, що електронна ідентифікація здійснюється за допомогою засобів електронної ідентифікації, що підпадають під схему електронної ідентифікації, затверджену Кабінетом Міністрів України. Особливі вимоги відповідно до цього Закону пред`являються до кваліфікованої електронної довірчої послуги. Відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством. Порядок засвідчення наявності електронного документа (електронних даних) на певний момент часу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №680. Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що надання послуги фіксування часу включає: реєстрацію звернень, на підставі яких формується електронна позначка часу; формування електронної позначки часу за допомогою особистого ключа центру сертифікації; передачу користувачеві послуги фіксування часу сформованої електронної позначки часу; реєстрацію та збереження електронної позначки часу, переданої користувачеві послуги фіксування часу. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Як вбачається з розділу першого договору № 3286204473-086780 від 24.12.2018 року позика надається Позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту Позикодавця (https://e-groshi.com), за умови ідентифікації Позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Однак, з матеріалів справи вбачається що за вказаним Інтернет посиланням https://e-groshi.com здійснює діяльність ТОВ «ФК Є Гроші КОМ» (ЄДРПОУ 43067861), тобто інша юридична особа, ніж зазначено в позові, при цьому доказів реорганізації або правонаступництва ТОВ «ФК Є Гроші» (ЄДРПОУ 41538600) у ТОВ «ФК Є Гроші КОМ» (ЄДРПОУ 43067861) суду не надано. Так само в матеріалах справи відсутні докази того, що саме відповідач [PERSON] мав намір отримати грошові кошти у позику, як і не надано доказів на підтвердження факту надсилання СМС-повідомлення (СМС код [NUMBER] ) відповідачу. Також суд не може прийняти у якості належного доказу платіжне доручення № 24445 від 25.12.2018 року про перерахування грошових коштів в розмірі 9000 грн. від ТОВ «ФК Є Гроші» на користь [PERSON] , оскільки останнє не відповідає встановленим законом вимогам, та взагалі не містить в жодного підпису, печатки. Довідка системи «Platon» № 72/02 від 10.02.2020 також є неналежним доказом тому, що не містить певних реквізитів платника (найменування, код ЄДРПОУ, банківського рахунку з якого переведено платіж). Тобто, суд на підставі наданих позивачем документів позбавлений можливості встановити факт перерахування грошових коштів в розмірі 9000 грн. саме на картковий рахунок відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт виникнення зобов`язань між ним та відповідачем, не надано належних доказів того, що саме відповідачем було застосовано ідентифікатор (СМС-повідомлення з кодом 601799), та взагалі, відсутні докази отримання відповідачем вказаного одноразового ідентифікатора, а також відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed