Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Сторони із 30 червня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає з позивачем, а відповідач добровільно не приймає участі в утриманні дитини, тому позивач 11 серпня 2021 року заявила до суду вимогу про стягнення із [PERSON] на її користь аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання до суду заяви до досягнення нею повноліття. Ухвалою від 16 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с. 15). Поштове відправлення із ухвалою про відкриття провадження, копією позовної заяви та додатками до позову відповідачу було вручено 20 серпня 2021 року (а.с. 12). 30 серпня 201 року відповідач подав через канцелярію суду відзив на позов (а.с. 19-20), у якому позовні вимоги позивача визнав частково. Зокрема, зазначив, що він уже сплачує аліменти на двох дітей від попереднього шлюбу: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи з 19 червня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Також, ствердив, що він на даний час ніде не працює, через травму руки, а тому, має важке матеріальне становище. Просив стягувати з нього аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 30 серпня 2021 року копія відзиву відповідачем було направлено позивачу (а.с. 17), однак, станом на сьогодні відповіді на відзив позивач не подала. Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення у заявленому об`ємі з врахуванням наступного: Із позовної заяви слідує, що сторони із 30 червня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження (копія на а.с. 6) сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідками Мурованокуриловецької селищної ради № 257 від 05 серпня 2021 року (а.с. 7), виконавчого комітету Шаргородської міської ради № 355 від 09 серпня 2021 року (а.с. 8) та Івашковецького ЗЗСО І-ІІІ ступенів Шаргородської міської ради № 12 від 09 серпня 2021 року (а.с. 9) стверджується заява позивача про те, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Нормами Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи припинено їх шлюб. Форма і спосіб утримання дітей визначається за домовленістю між батьками дитини (частини 1 і 2 ст. 181 СК України). Як вбачається із позовної заяви, такої домовленості між сторонами не досягнуто, а тому позивач правомірно звернулася до суду за захистом своїх та дитини права та інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач заявила вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку. Однак, така вимога позивачем не доведена. Зокрема, позивач не надала суду доказів працевлаштування відповідача, отримання ним заробітної плати за місцем роботи і т.п. Відповідач позовну вимогу визнав частково, зокрема, просив визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд вважає, що частина позовної вимоги про визначення способу стягнення аліментів підлягає задоволенню саме у твердій грошовій сумі, в тому числі, враховуючи наступне. Сімейне законодавство\~(ст.\~182\~СК України)\~зобов`язує суд\~при визначенні\~розміру аліментів\~враховувати стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини\~та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, рухомого і нерухомого майна, а також інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує: Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Позивач у позовній заяві вказала, що відповідач добровільно виділяти кошти на утримання дитини відмовляється. Сам відповідач позов визнав частково, пославшись на обставини викладені у відзиві (а.с. 19-20). Так, дійсно, позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу, що підтверджується копією рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 13 вересня 20018 року у справі № 138/1843/18 (а.с. 22). Також, позивач посилається на травму руки, через яку він не може знайти роботу на постійній основі та отримувати стабільну зарплату. За таких обставин, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, де зафіксовано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та їх малолітньої дитини, буде визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі в мінімальному розмірі встановленому законодавством. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір\~ від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що\~ якщо\~ сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою\~ позовної заяви майнового характеру встановлена\~ у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 908 гривень. В той же час, ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таке ж положення містить в собі ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, з врахуванням заяви відповідача про визнання позову, вище наведених норм ЦПК та законодавства про судовий збір, з відповідача на користь держави підлягає стягненню лише 454 гривні, а ще 454 гривні судових витрат мають бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Позивач звернулася до суду з цим позовом 11 серпня 2021 року.

Outcome: partial