Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] - про стягнення заборгованості за кредитним договором. \~ \~ \~ \~У позові зазначено, що 31.03.2014 року між ТОВ ФК «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] укладено кредитний договір № 788510592, згідно якого він отримав 18300,00 грн. строком на 36 місяців. 14.07.2017 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі -ТОВ «ФК«ЄАПБ»)укладено Договір відступлення права вимоги №20170714,у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК«ЦФР» передає(відступає)ТОВ «ФК«ЄАПБ» за плату, ТОВ«ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК«ЦФР» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Відповідно до Реєстру Боржників - Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги №20170714 від 14.07.2017 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 39844 грн. 49 коп., яка складається з 15240 грн. 80 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15453 грн.69 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом, 9150,00 грн. - сума заборгованості за пенею. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, в наслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 39844 грн. 49 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати. Ухвалою суду від 23.03.2019р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. \~ \~ \~ \~Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2019 року задоволено позовну заяву ТОВ ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №788510592 від 31.03.2014 року в розмірі 39844 грн. 49 коп., яка складається з 15240 грн. 80 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15453 грн.69 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом, 9150,00 грн. - сума заборгованості за пенею, а також, судовий збір в сумі 1762,00 грн., а всього стягнуто 41606 грн. 49 коп. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 24.06.2020 року вищевказане заочне рішення скасовано, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. \~ \~ \~ \~06.08.2020 року на адресу суду від [PERSON] в особі представника, адвоката Ярошенко О.О., надійшла зустрічна позовна заява до ТОВ «ФК «ЄАПБ» про визнання недійсним пункту кредитного договору, яка ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.09.2020 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. У зустрічному позові [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат, просить суд визнати недійсними пункт 4.8 Кредитного Договору, який встановлює плату за управління кредитом в розмірі 4% від суми кредиту, що становить 732 грн. на місяць, а також пункт 4.7 Кредитного Договору, який встановлює разову плату за кредит 600 грн. В обґрунтування позовних вимог, посилаючись на до ч.4\~ст.11 Закону\~України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Стверджуючи про нікчемність вказаних пунктів кредитного договору, зазначає про наявність суперечливої судової практики з цього приводу, внаслідок чого просить визнати окремі пункти кредитного договору недійсними. \~ \~ \~ \~ 07.08.2020р. відповідачем [PERSON] надано до суду відзив в якому відповідач зазначив, що він не погоджується з позовом, оскільки вважає неправомірним стягнення з нього на користь позивача за первісним позовом плати за управління кредитом, посилаючись на За змістом п.17 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначив, що позикодавець має право отримати плату у вигляді процентів за користування кредитом, а встановлення щомісячної комісії за управління кредитом вважає незаконним. У зв`язку з цим вважає, що умова кредитного договору, яка передбачає сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемною. Також, у випадку визнання позовних вимог обґрунтованими, просив застосувати позовну даність у три роки відносно стягнення платежів по тілу кредиту та позовну давність в один рік відносно стягнення пені. 20.08.2020р. ТОВ «ФК «ЄАПБ» надало до суду відповідь на відзив на позовну заяву. 16.10.2020р. ТОВ «ФК «ЄАПБ» надало до суду відзив на зустрічну позовну заяву в якому зазначено , що ТОВ «ФК «ЄАПБ» вважає укладений договір таким, що відповідає вимогам закону та не містить дискримінаційних положень відносно позивача за зустрічним позовом. Також зазначили, що сторони, підписуючи кредитний договір, визначили два види процентної складової щомісячні проценти та річні проценти. При цьому комісійна винагорода є насправді платою за щомісячними процентами. В обґрунтування вказаної позиції посилалися на п.14 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», яке було стороною кредитного договору. \~ \~ \~ \~Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2020р. підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місце знаходження: 07400 м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30, до\~ [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] - про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - про визнання недійсним пункту кредитного договору закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні\~на 20 листопада 2020р.\~в приміщенні Хортицького районного суду м. Запоріжжя, в залі суду №14, з викликом учасників справи . Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги товариства підтримував у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. \~ \~ \~ \~ [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, представник надав заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, просив первісний позов залишити без задоволення, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вказаних осіб за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2\~ст.247\~ЦПК України \~фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до\~ [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають, позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - про визнання недійсним пункту кредитного договору задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.\~81 ЦПК України\~\~передбачено, що кожна сторона повинна довести\~\~ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.\~\~ Судом встановлено, що 14.07.2017 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі -ТОВ «ФК«ЄАПБ») укладено Договір відступлення права вимоги №20170714,у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК«ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК«ЄАПБ» за плату, ТОВ«ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК«ЦФР» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Згідно п.1.2.Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим Договором, ТОВ «ФК«ЄАПБ» заміняє ТОВ «ФК«ЦФР» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ«ФК «ЦФР» за цими кредитними договорами,включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Згідно п. 6.2.3. Договору відступлення права вимоги, права вимоги переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ» з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ФК «ЦФР» умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення Права вимоги. Додаткового оформлення відступлення Права вимоги у цих випадках не вимагається. Згідно п. 3.1. Договору відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «ЦФР» гарантує, що йому належить Право вимоги за портфелем заборгованості до боржників, зазначених у реєстрі боржників. На виконання п. 6.6. Договору відступлення права вимоги, згідно вимог ст. ст.512-514,516 ЦК України, на адресу Відповідача, зазначену в Кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення «Укрпошти» від імені ТОВ «ФК «ЦФР» направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до Реєстру Боржників - Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги №20170714 від 14.07.2017 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до [PERSON] . 31.03.2014 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 788510592 на суму 18300,00 грн. строком на 36 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01% річних. Згідно платіжного доручення №І40067731 від 31 березня 2014 року [PERSON] були перераховані грошові кошти в сумі 15000,00грн за кредитним договором № 788510592 від 31.03.2014 року. Відповідно до копії заяви доручення від 31.03.2014 року, грошові кошти в сумі 2700,00грн. ТОВ «ФК «ЦФР» повинно було перерахувати на користь Страхової групи «ТАС». Матеріали цивільної справи не містять будь-який договір страхування, укладений між СГ «ТАС» та [PERSON] або ТОВ «ФК «ЦФР». Відповідно до графіку платежів до кредитного договору від 31.03.2014 року , витрати на страхування входять до тіла кредиту. (а.с.6). Пунктом 4.7 Кредитного Договору встановлено разову плату за кредитом в сумі 600грн., яка була утримана з [PERSON] одночасно з видачею кредиту на підставі його заяви (а.с.7). Пунктом 4.2 Кредитного Договору встановлено річну процентну ставку у вигляді 0,01% річних. Пунктом 4.8 Кредитного Договору встановлено щомісячну плату за кредитом у розмірі 4% від суми кредиту, тобто 732грн. на місяць. Відповідно до додатку до кредитного договору від 31.03.2014р. № 788510592 визначено умови надання кредиту та графік платежів, з яких вбачається, що до графіку платежів включено: річна відсоткова ставка 0,01% річних та щомісячна плата за кредитом 4% від суми виданого кредиту. Згідно довідки про погашення кредиту, виданої ТОВ «ФК «ЦФР», первісний кредитор, здійснюючи розподіл отриманих від боржника грошових коштів визначив їх саме як оплату за управління кредитом, про що вказано в розділі призначення платежу. (а.с.13). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, зазначено, що щомісячна плата за кредитом є платою за управління кредитом. Таким чином, ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», визначили щомісячний платіж за кредитом, який встановлено п.4.8 Кредитного Договору, як плату за управління кредитом, що спростовує доводи ТОВ «ФК «ЄАПБ», викладені у відзиві на зустрічну позовну заяву, про те, що визначена п.4.8 Кредитного Договору щомісячна плата за кредитом є щомісячними процентами, а не платою за управління кредитом. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про вирішення позовної вимоги за первісним позовом про стягнення з [PERSON] щомісячної оплати за кредитом, передбаченої п. 4.8 Кредитного Договору та позовної вимоги за зустрічною позовною заявою про визнання недійсними п.4.7, 4.8 Кредитного Договору, та приходить до наступних висновків. Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідними умовами для чинності правочину, передбачені ст.203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Ст.204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).У цьому разі визнання такого правочину недійсним судомне вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ст.216 ЦК України). Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст.217 ЦК України). За змістом ст.11, 202,626 ЦК України договір є правочином. При цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.3,6,627,629 ЦК України). Ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Так, згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладання між сторонами кредитного договору) відповідно до договору про надання споживчого кредиту, кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до ч.4 ст.11 зазначеного Закону, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до ч.5 ст.11 та ст.18 цього ж Закону до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним умов п.4.7, 4.8 Кредитного договору в частині встановлення плати за вибачу кредиту та щомісячної плати за обслуговування кредиту, позивач посилається на те, що таке положення не відповідає нормам чинного на час укладання кредитного договору законодавства, є незаконним і несправедливим. При цьому, за змістом п.17 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладання між сторонами кредитного договору) послугою визнається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. В даному випадку послугою є надання фінансовою установою споживчого кредиту. За надання такої послуги кредитодавець має право отримати плату у вигляді процентів за користування кредитом. Оскільки надання кредиту це обов`язок кредитодавця за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Такий висновок сформовано в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019р., справа №524/5152/15-ц. За змістом укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР», правонаступником якого є ТОВ «ФК «ЄАПБ» кредитного договору, встановлена плата за обслуговування кредитної заборгованості без визначення переліку відповідних послуг, які надаються фінансовою установою за таку плату (п.4.8 Кредитного Договору) та безпосередньо за видачу кредиту (п.4.7 Кредитного Договору), що є прямим та основним обов`язком кредитодавця. Крім того, враховуючи зазначене вище, суд вважає, що обслуговування кредитної заборгованості само по собі не є окремою послугою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а пов`язано з реалізацією прав та обов`язків сторін за кредитним договором. Таким чином, суд вважає, що умова кредитного договору, яка передбачає сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемною. Визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Така правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019р., справа №463/5896/14-ц, та від 04.06.2019р., справа №916/3156/17. Таким чином, вимога позивача за первісним позовом про стягнення вказаної заборгованості в сумі 15453 грн.69 коп. та зустрічний позов про визнання недійсними п.4.7, 4.8 Кредитного договору задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 15240,80 грн., суд виходить з нікчемності положень п.4.7, 4.8 Кредитного договору та приходить до наступного. Відповідач\~\~ [PERSON] допустив неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Відповідно до\~ ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно ч.1\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2\~ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст.1054 ЦК України. Згідно ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями\~ст.1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до\~ст.1082 ЦК України\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 19 липня 2017 року [PERSON] має прострочену заборгованість за кредитним договором № 788510592 від 31 березня 2014 року у розмірі 40344,49 грн. 19 коп., яка складається з наступного: 15240 грн. 80 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 0 грн. 93 коп.- сума заборгованості за відсотками; 15952 грн.76 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 9150,00 грн. - сума заборгованості за пенею. (а.с.14). Разом з тим, на момент звернення позивача до суду 28.11.2018 року [PERSON] в рахунок погашення кредиту сплатив ТОВ «ФК «ЦФР» 15\~848,16 грн. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження головного державного виконавця Хортицького ВДВС у м.Запоріжжя Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Білецькою К.О. від 22.07.2020р. щодо виконання виконавчого листа № 337/55637/18 виданого 22.08.2019 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суми заборгованості за кредитним договором № 788510592 від 31 березня 2014р. в сумі 39844,49 грн. та судового збору в сумі 1762,00 грн., в ході примусового виконання рішення з боржника стягнуто 17340,00 грн., з яких 15309,11 грн.- заборгованість за виконавчим документом перерахована на користь стягувача. (а.с.171). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 15240,80 грн. оскільки відповідачем було сплачено за кредитним договором № 788510592 від 31 березня 2014р. 31 157,27 грн., що перевищує суму заборгованість [PERSON] за основною сумою боргу. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею у розмірі 9150,00 грн. суд зазначає наступне. 07 серпня 2020 року відповідач\~ [PERSON] у відзиві на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ\~ФК\~Європейська агенція з повернення боргів\~у зв`язку із пропуском строків позовної давності у даній справі (а.с.164-170). Відповідно до ч. 1 ст.\~546\~та ст.\~549 ЦК України\~виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1\~ст. 611 ЦК України). Умовами кредитного договору передбачена відповідальність за порушення зобов`язання, а саме: пеня за прострочення оплати. За правилами\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ст. 549 ЦК України). Згідно ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У позовній заяві ТОВ\~ФК Європейська агенція з повернення боргів\~просили суд стягнути з відповідача, крім іншого, пеню за порушення графіку погашення заборгованості у розмірі 9150,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи,\~кредитний договір №788510592 від 31.03.2014 року, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 18300 грн., було укладено на строк - 36 місяців, тобто 07 квітня 2017 року (а.с.6). ТОВ\~ФК\~Європейська агенція з повернення боргів, звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, 28 листопада 2018 року, просили суд стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором № №788510592 від 31.03.2014 року у розмірі 39844, 49,яка складається з 15240 грн. 80 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15952 грн.76 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 9150,00 грн. - сума заборгованості за пенею. З наданої позивачем довідки ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» графіку руху коштів по кредиту вбачається,\~що останній\~платіж за\~кредитним договором\~здійснено позичальником\~у грудні\~2016\~року,відповідно, кредитор дізнався про порушення свого права 10 січня 2017 року, коли не був внесений наступний черговий платіж, який передбачено графіком (а.с.6 зворотній бік). Отже, у разі, коли на момент звернення з позовом виконання зобов`язання було прострочено понад один рік, стягнення неустойки (штрафу, пені) за минулий час обмежується одним роком перед зверненням зацікавленої особи до суду. Разом з тим, з розрахунків заборгованості, які складені ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ ФУ «ЄАПБ» вбачається, що позивачем за первісним позовом заявлено вимогу про стягнення пені станом на 14.07.2017р.(а.с.13, 14). Річний строк позовної давності по вказаному періоду сплив 14.07.2018 року. Позов до суду пред`явлено 28.11.2018 року. Таким чином річний строк позовної давності щодо вимоги про стягнення пені пропущено. Суд відхиляє доводи ТОВ «ФК «ЄАПБ» щодо збільшення позовної давності до 50 років, яка передбачена п.24 Загальних умов ТОВ «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів, оскільки долучені умови не містять відомостей про ознайомлення [PERSON] з їх змістом. Таким чином, умови кредитування, з якими не ознайомлений позичальник, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (кредитодавця), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови, надані ТОВ «ФК «ЄАПБ» та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17-ц. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Отже позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 9150,00 грн. задоволенню не підлягають через пропуск строку позовної давності. Згідно з п.2 ч.2\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати покладаються на позивача у разі відмови у позові. Відповідно до вимог ч. 7 ст.141 ЦПК України, судові витрати за зустрічною позовною заявою суд відносить за рахунок держави, оскільки відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору.

Outcome: dismissed