Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2010 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між нею та відповідачем склались погані стосунки, що призвели до розпаду сім'ї. Протягом останнього року подружні відносини між ними припинені, проживають окремо, а шлюб існує лише формально. Враховуючи наведене, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 20 листопада 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ковелю, актовий запис № 527. В судове засідання позивач не з'явилась, проте подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в силу вимог ст. 74 ЦПК України. Суд про причини неявки не повідомив. Зважаючи на дані обставини, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Як вбачається з свідоцтва про шлюб, виданого 20 листопада 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, сторони зареєстрували шлюб 20 листопада 2010 року, про що складено відповідний актовий запис за № 527 /а.с. 3/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження /а.с. 4/. Відповідно до п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми, обставини по справі та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім'ї в даному випадку буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Як встановлено у судовому засіданні, сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, спільне господарство не ведеться, в сім'ї втрачена взаємоповага та розуміння, шлюб існує лише формально й зберегти сім'ю не можливо. Зважаючи на причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та інтересам неповнолітньої дитини, оскільки такі взаємовідносини між сторонами вкрай негативно впливають на поведінку дитини. Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved