Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.10.2009 року і від спільного подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] звернулася з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося через відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки, що спочатку призводило до постійних конфліктів, а в подальшому вони взагалі припинили сімейні відносини і хоча на даний час живуть в одній квартирі, проте вже тривалий час живуть окремим особистим життям, різними інтересами, не ведуть спільного господарства. Зазначила, що їхня сім`я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим та недоцільним. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на мотиви такого та доповнила, що вони з відповідачем не спілкуються, протягом останніх двох років подружніх відносин не підтримують, спільного бюджету не мають. Вже півтора року як вона має відносини з іншим чоловіком, з яким має на меті створити сім`ю, тому категорично наполягає на тому, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сім`ї відсутні. Просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив такий задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечив, зазначивши, що шлюб може бути збережено, тому просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушеннямправа дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканістьі може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 27.10.2009 року у Залізничному відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №178 (а.с.5), від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Також встановлено, що сторони проживають в одній квартирі на [ADDRESS] , однак вже тривалий час в них відсутнє взаєморозуміння та виникають конфлікти, а протягом двох останніх років вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не спілкуються, а відтак фактично не підтримують жодних відносин. Враховуючи те, що позов поданий ще в травні 2019 року, проте з того часу подружжя не примирилося, не налагодило свої сімейні відносини, з огляду на позицію позивача, яка категорично наполягає на розірванні шлюбу, що підтвердила в судовому засіданні, ту обставину, що [PERSON] вже протягом півтора року має відносини з іншим чоловіком, яким має намір створити нову сім`ю, суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення. З огляду на наведене, суд також не бере до уваги доводи відповідача, що їхня із позивачем сім`я може бути збережена, оскільки він не довів суду, що ним як до подання дружиною позову, так і після цього вживалися заходи щодо налагодження стосунків, натомість на час розгляду справи сторони взагалі не спілкуються, а позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. З огляду на те, що позивач просила усі судові витрати залишити за нею, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.13 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволенні позову з відповідача судові витрати.

Outcome: approved