Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Сторони по справі 06.08.2004 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, про що зроблено відповідний запис за №563, та стверджується відповідним свідоцтвом про одруження (серії 1-БК №273470 від 06.08.2004 року). Від вказаного шлюбу у сторін народилося двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, діти проживають разом із позивачкою та усі обовязки щодо утримання та виховання дітей вона виконує самостійно. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, добровільно про сплату аліментів сторонам домовитись не вдалось, а тому позивач змушена звернутись до суду з вимогами задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак в позовній заяві просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечення на адресу суду та заяву про розгляд справи за його відсутності не направив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення суду на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши заяву позивачки, матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва про народження (серії 1-КЕ №133534 від 10.03.2011 року) батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження (серії 1-КЕ №133535 від 10.03.2011 року) батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON]. Таким чином суд вважає доведеним, що відповідач є батьком вказаних дітей, а тому, відповідно до вимог чинного законодавства та міжнародних правових актів на нього покладається обовязок щодо належного їх утримання та матеріального забезпечення. Так, згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.\~ Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, який зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.2 ст.182 СК України (в редакції чинній станом на дату подання позову), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач є працездатним, доказів щодо непрацездатності суду не надав, хоча мав для цього час, а тому може і зобовязаний надавати допомогу на утримання дітей, так як доказів про своє скрутне матеріальне становище суду теж не надав. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За таких обставин суд вважає, що аліменти на утримання дітей підлягають стягненню з відповідача у твердій грошовій сумі. Разом з тим, суд вважає, що розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, має бути співмірним із встановленим розміром прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також обов'язком обох батьків утримувати своїх дітей. Так визначений позивачкою розмір аліментів у вигляді 1500 грн. на кожну дитину - належить зменшити, враховуючи, що на час розгляду справи судом розмір прожиткового мінімуму для дітей вікoм від 6 до 18 років відповідно до Закону України\~Про Державний бюджет України на 2017 рік\~ становить 1777 грн., які в рівних частках мають надавати на утримання дітей обоє батьків. Враховуючи, що на утриманні позивачки перебувають двоє дітей, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню із відповідача у розмірі 1000 грн. на кожну дитину, що на думку суду буде достатнім та справедливим. На підставі ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Що стосується вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів за минулий час, але не більше як за три роки, що передували предявленню виконавчого листа, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 191 СК України (в редакції чинній станом на дату подання позову) аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Враховуючи вище зазначене та беручи до уваги, що позивач не надала суду доказів, що вона вживала заходів щодо стягнення з відповідача аліментів та не могла їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідача аліментів за минулий період відсутні. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд, стягує з відповідача на користь держави судовий збір від яких при подачі заяви був звільнений позивач. На підставі зазначеного та

Outcome: partial