Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» (надалі -ТОВ «ФК «Форза») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 22.12.2018 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір №00018125147 про надання позики на умовах фінансового кредиту. Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації [PERSON] на Інтернет - сайті позивача і виконання нею певних дій, які свідчать про укладення Договору. На виконання зазначеного договору позивачем перераховано [PERSON] 4149, 00 грн. за допомогою платіжної системи Liqpay. Відповідач зобов`язувалась повернути отримані кошти до 20.01.2019 року та сплатити проценти за користування кредитом, проте вона свої зобов`язання не виконала, внаслідок чого станом на 10.04.2019 року утворилась заборгованість, яка складається з 4149, 00 грн. заборгованості по кредиту, 2302, 80 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 4149, 20 грн. заборгованості по простроченим процентам та 1970, 87 грн. заборгованості за пенею. Після надання кредиту позивач отримав від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, акт про правопорушення на ринку фінансових послуг від 27.03.2019 року №343/16-5/15, відповідно до якого позивач надав відповідачу послугу не на підставі договору, оскільки акцептування пропозиції було здійснене без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі. У зв`язку з цим позивач просив визнати на підставі ч.2 ст.218 ЦК України дійсним договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №00018125147 від 22.12.2018 року та стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором в загальному розмірі 12571, 87 грн. Ухвалою суду від 26.04.2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у поданій до суду письмовій заяві просила розглянути справу без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена в установленому порядку. Відзиву на позов не подала. В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позову в повному обсязі, вказуючи, що порядок акцептування пропозиції ТОВ «Фінансова компанія «Форза» не відповідає вимогам ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», а тому договір не може вважатися укладеним в письмовій формі. На думку представника відповідача, спірний договір є нікчемним на підставі ст.1055 ЦК України, яка вимагає укладення кредитного договору виключно в письмовій формі, а як наслідок, він не може бути правовою підставою для стягнення будь-яких коштів. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. До позовної заяви ТОВ «ФК «Форза» долучено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №00018125147 від 22.12.2018 року (надалі - Договір), сторонами якого зазначено ТОВ «ФК «Форза» та [PERSON] . Відповідно до п.3.1 Договору, ТОВ «ФК «Форза» на умовах цього договору та внутрішніх правил надання фінансових послуг надає клієнту грошові кошти у сумі, визначеній п.5 договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п.5.3 даного договору. Згідно пункту 4.1. Договір та зміни до нього укладаються в електронному вигляді з накладанням електронних підписів одноразовим / мережевим ідентифікатором. Оформлення договору чи здійснення інших дій пов`язаних із його виконанням в онлайн-режимі на офіційному сайті товариства https://forzacredit.com.ua/, за допомогою засобів електронного зв`язку, електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважатимуться такими, що мають рівну юридичну силу з документами, складеними на паперовому носієві і підписаними власноручним підписом. Пунктом 5 Договору визначено загальний розмір кредиту - 4149 грн., а також строк дії договору - з 22.12.2018 року по 20.01.2019 року. Пунктом 5.3 Договору встановлено розмір плати за користування кредитом, який складає 1, 85% в день. В пункті 10 Договору, в графі підпис [PERSON] вказано електронний підпис - 04539786. До позову додано позивачем розрахунок заборгованості станом на 10.04.2019 року за вказаним Договором, загальна сума якої становить 12571, 87 грн., а також картку рахунку 3611 за 22.12.2018 - 12.03.2019 року за Договором, яка є регістром внутрішнього бухгалтерського обліку позивача. Крім того, на виконання ухвали суду від 20.06.2019 року про витребування доказів надання (перерахування) коштів відповідачу відповідно до Договору, відповідачем надано суду копію договору №3145 про надання послуг в системі Liqpay від 16.07.2018 року, укладеного між ТОВ «ФК «Форза» (Клієнт) та АТ КБ «Приватбанк» (Банк), (з додатками №№1, 2, 3 та додатковою угодою від 16.07.2018 року), предметом якого є регулювання відносин Банку з Клієнтом, з гідно з якими Банк надає дистанційне обслуговування, фінансові послуги з прийому платежів на користь Клієнта за допомогою системи Liqpay, а також забезпечує технологічне обслуговування з прийому платежів та/або перерахування грошових коштів. Спірні правовідносини в даній справі врегульовані нормами цивільного законодавства. Так, відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Згідно ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч.1 ст.207 ЦК України). Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено поняття кредитного договору, так за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України). Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. Відповідно до пунктів 1, 11 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, а договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Статтею 13 зазначеного Закону передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Зважаючи на зміст Договору, зокрема на п.4.1., а також на відсутність в ньому вказівки, що кошти позичальнику надаються для задоволення потреб, пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, суд приходить до висновку, що між сторонами склалися правовідносини з приводу укладання та виконання договору споживчого кредиту в електронному вигляді в інформаційно - телекомунікаційній системі позивача. Особливості укладання договору споживчого кредиту в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч.6 ст.11 зазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно - телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.4 ст.14 Закону України «Про електронну комерцію» ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції. Водночас, зміст Договору та акту про правопорушення, вчинені ТОВ «Фінансова компанія «Форза» на ринку фінансових послуг, від 27.03.2019 року №343/16-5/15 свідчать про те, що Договір не відповідає зазначеними вище вимогам ч.ч.6, 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки відсутні передбачені зазначеними нормами докази підтвердження прийняття пропозиції про укладення договору, а саме: відповідач не надсилала позивачу електронного повідомлення, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 вказаного Закону, а також не заповнювала формуляр заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що також має бути підписаний в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Таким чином, Договір, з приводу укладення якого виник спір, не може вважатися таким, що вчинений у письмовій формі. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. З аналізу ч.2 ст.218 ЦК України можна зробити висновок, що укладений усно, з порушенням вимог закону щодо обов`язкової письмової форми правочин, може бути визнаний дійсним виключно за одночасного існування таких обставин: 1)вказаний правочин укладено, тобто сторони погодили всі істотні умови такого договору; 2)одна із сторін вчинила дію щодо виконання такого правочину; 3)інша сторона підтвердила вчинення такої дії, зокрема шляхом прийняття виконання правочину, тобто вчинила певні активні дії щодо підтвердження договору або прийняття його виконання. За відсутності хоча б однієї з перерахованих вище обставин неможливо визнати такий недійсний за законом правочин дійсним. Виходячи з норм Цивільного кодексу України істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, строк його повернення та розмір процентів за користування ним. В той же час, позивачем не доведено, що сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, а текст Договору, як зазначено вище, не є таким, що підписаний відповідачем в розумінні ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», отже не може бути письмовим доказом погодження ним істотних умов кредитного договору. Крім того, ТОВ «ФК «Форза» також не доведено вчинення [PERSON] дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, оскільки сам факт безготівкового переказу (надання готівкою) позивачем грошових коштів не є доказом того, що відповідач погодив такий переказ (видачу готівки) та прийняв його. Більше того, позивачем на вимогу суду, викладену в ухвалі від 20.06.2019 року, не надано жодного доказу, яким би підтверджувалось перерахування (надання готівкою) коштів відповідачу. Долучені ж ТОВ «ФК «Форза» копія договору №3145 про надання послуг в системі Liqpay від 16.07.2018 року та картка бухгалтерського рахунку 3611 жодним чином не спростовують такі висновки суду, так як не містять, щонайменше, даних про перерахування (передання) коштів відповідачу. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частиною 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, відсутність доказів погодження сторонами всіх істотних умов кредитного договору та доказів вчинення позивачем дій по підтвердженню виконання договору чи вчинення [PERSON] дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір не дає можливості визнати такий договір дійсним на підставі ч.2 ст.218 ЦК України. Оскільки позивачем не доведений факт укладання сторонами договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №00018125147 від 22.12.2018 року, відсутні підстави й для стягнення грошових коштів як заборгованості на виконання умов цього договору. Враховуючи наведене, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦК України підстави для розподілу судового збору відсутні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed