Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

Сторони зареєстрували шлюб 02.08.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1217. Від сумісного життя мають неповнолітню дитину: сина -[PERSON] , [INFO] . Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося, вони проживають окремо один від одного , спільне господарство не ведеться, тому подальше збереження шлюбу вважає неможливим . У судове засідання сторони не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач через канцелярію суду надав суду заяву про розгляд справи без його участі та вказав , що позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити. Шлюбні відносини з відповідачкою припинені з січня 2016 року . Відповідач через канцелярію суду також надала заяву, в якій просила слухати справу без її участі, зазначила , що позов визнає і не заперечує проти його задоволення. Шлюбні відносини з позивачем припинені з січня 2016 року . Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON] » У відповідності до ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України та п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02.08.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1217. Від сумісного життя мають неповнолітню дитину: сина -[PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини припинили своє існування з січня 2016 року , спільне господарство не ведеться. Примирення між сторонами неможливе. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, беручи до уваги те, що відповідач позов визнала , суд приходить до висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та інтересам неповнолітньої дитини, що має істотне значення у даній справі. На підставі наведеного,

Outcome: approved