Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

ТзОВ Факторингова компанія Рантье (надалі «Позивач»), звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - Відповідач), в якому просить стягнути з Відповідача на користь ТзОВ Фінансова компанія Рантье заборгованість у розмірі 49267,51 грн. за кредитним договором № L01.188.33434, яка складається з: 41876,9 - заборгованість за тілом кредиту, 7390,66 заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями. В позовній заяві представник Позивача зазначив, що у звязку з неможливістю позивача бути присутнім в судовому засіданні, просить розглядати позов без участі уповноваженого представника. Позовні вимоги представник Позивача підтримував в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не зявилась, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи конвертами з повідомленням про вручення поштового відправлення, які направлялось на адресу зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання Відповідачки та повернулося на адресу суду за закінченням терміну зберігання. Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідачка про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подала, зважаючи на заяву представника Позивача, в якій він не заперечував проти розгляду справи у його відсутності, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 01.12.2014 року між ПАТ Ідея Банк (Банк) та [PERSON] (Позичальник) укладено кредитний договір № L01.188.33434, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 41911 грн. зі сплатою 3% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Як підтверджується матеріалами справи, Банк в повному обсязі виконав зобовязання, визначені в кредитному договорі № L01.188.33434 від 01 грудня 2014 року шляхом надання Відповідачу кредитних коштів, що підтверджується видатковим касовим ордером. ( а.с. 18). Станом на 31.12.2015 року Відповідач не повернув Банку отриманий кредит в встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію на загальну суму 49267,51 грн. 31.12.2015 року між ТзОВ Факторингова компанія Рантье та ПАТ Ідея Банк укладено договір факторингу №31/12-2, відповідно до умов якого первісний кредитор, Банк відступив ( передав у власність) Факторові (новому кредитору, Позивачу) з 31.12.2015 року, а Позивач набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Право вимоги Позивач набув з моменту підписання акту прийому-передачі прав вимог. Сума боргу Відповідачки за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги 31.12.2015 року становила 49 267,51 грн., яка складається з: -35921,79 грн. - основний борг, -5955,06 грн.- прострочений борг, -7287,41 грн.- прострочені проценти, -103,25 грн. -строкові проценти. Станом на 11.02.2016 року заборгованість за кредитним договором становить: -41876,9 грн.-тіло кредиту, -7390,66 грн.- за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначив Позивач в позовній заяві, не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, Відповідач належно їх не виконувала, що підтверджується наявним в матеріалах справи Розрахунком заборгованості за кредитним договором № L01.188.33434 від 01.12.2014 року (а.с. 22-23). Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вищевказаним договором Відповідачем суду не надано, як і не надано доказів виконання зобовязань за кредитним договором L01.188.33434 від 01.12.2014 року року належним чином та у встановлені строки. Відтак, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № L01.188.33434 від 01.12.2014 року заборгованість Відповідача станом на 11.02.2016 року заборгованість за кредитним договором становить: -41876,9 грн.-тіло кредиту, -7390,66 грн.- за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями. Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідачем в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобовязання, визначеного Договором. Враховуючи вищевказані положення закону, а також факт неналежного виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № L01.188.33434 від 01.12.2014 року. Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з громадянки [PERSON] на користь ТзОВ Факторингова компанія Рантье суми заборгованості за кредитним договором № L01.188.33434 від 01.12.2014 року в розмірі 49267,51 грн. Проаналізувавши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що вимога Позивача про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ Факторингова компанія Рантье заборгованості за кредитним договором № L01.188.33434 від 01.12.2014 року в розмірі 49267,51 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки наявні в матеріалах справи докази підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором у зазначеному розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищезазначене, Суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Відповідача на користь ТзОВ Факторингова компанія Рантье витрат по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1, 197 ЦПК України,

Outcome: approved