Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 червня 2004 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено Кредитним договір № 198/Л-А (надалі - Кредитний договір). Згідно умов Кредитного договору та з урахуванням внесених до нього змін та доповнень відповідачу було надано кредит в розмірі 22 000 доларів 00 центів США а відповідач, в свою чергу, зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити відсотки за користування ним в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Проте, відповідач свої зобов'язання перед позивачем не виконує і станом на 01 червня 2014 року має заборгованість у загальній сумі 423 375 грн. 53 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання, в якому просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки по даному спору вже існує аналогічне рішення суду і навіть виданий виконавчий лист по ньому. Крім того, представник просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог про стягнення пені, передбачені ст. 267 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 07 червня 2004 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 198/л-а (а.с. 4-5). Згідно п.п. 1.1-1.4 Кредитного договору відповідачу надано у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти, на споживчі потреби, у сумі 22 000 доларів 00 центів США, а відповідач зобов'язався повернути отримані кошти по 07 червня 2009 року і сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 15 % річних. Відповідно до п.п. 3.1, 3.3 Кредитного договору погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно в період з 01 по 10 число, згідно Додатку № 1, що є невід'ємною частиною даного договору (а.с. 6). Разом з тим, 03 жовтня 2005 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, згідно якої її сторони погодили, що банк надає відповідачу грошові кошти (кредит), у формі кредитної лінії, що поновлюється, у сумі 21 995 доларів 00 центів США, а відповідач зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця, через касу банку, згідно Додатку № 2 до Кредитного договору (а.с. 7, 8,) Як встановлено в судовому засіданні, Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином. Однак, відповідачем після отримання кредитних коштів не виконано зобов'язань, визначених Кредитним договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. При цьому, Публічне акціонерне товариство «Сведобанк» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведобанк», яке в свою чергу виступало правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк». Разом з тим, на підставі Договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року Публічне акціонерне товариство «Сведобанк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» набуло право вимоги за Кредитними договорами, перелік яких міститься у реєстрі заборгованостей боржників (а.с. 12-25). Крім того, відповідно до Договору факторингу від 28 листопада 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за Кредитними договорами, перелік яких міститься у реєстрі заборгованостей боржників (а.с. 26-36). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). При цьому, п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). На підставі зазначеного, з 28 листопада 2012 року позивач набув права вимоги всіх грошових зобов'язань за Кредитним договором до відповідача - [PERSON] (а.с. 52-53). Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно умов п. 8.1 Кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п. 1.3 даного договору, від суми простроченої заборгованості. 25 липня 2014 року позивачем був направлений відповідачу лист № ШВ/Д/1 з вимогою достроково погасити прострочену заборгованість (а.с. 55). Проте, відповідач дану вимогу позивача залишив без уваги. Таким чином, відповідно до розрахунків позивача, станом на 01 червня 2014 року сума заборгованості з боку відповідача по Кредитному договору становила 423 375 грн. 53 коп. та складається з: заборгованості за кредитом - 13 595 доларів 80 центів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 160 090 грн. 50 коп.; заборгованості по відсотках за користування кредитом нарахованих за період з 07 червня 2004 року по 01 червня 2014 року - 18 082 долари 36 центів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 212 919 грн. 73 коп.; пені, нарахованої за останні 12 місяців перед зверненням позивача до суду, а саме, з вересня 2013 року по вересень 2014 року - 4 277 доларів 31 цент США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 50 365 грн. 30 коп. (а.с. 54). Разом з тим, положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства Як встановлено в судовому засіданні, 27 квітня 2010 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було ухвалено рішення, відповідно до якого з відповідача було стягнуто на користь банку заборгованість по Кредитному договору № 198/л-а від 07 червня 2004 року (а.с. 71-72). При цьому, згідно змісту вказаного рішення суду, на користь банку було стягнуто з відповідача заборгованість по Кредитному договору, яка станом на 17 лютого 2010 року становить 22 977 доларів 80 центів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 183 877 грн. 55 коп. і 52 537 грн. 49 коп. та складається з: заборгованості за кредитом - 13 595 доларів 80 центів США; заборгованості по відсотках - 9 382 долари 00 центів США; пені за несвоєчасне погашення кредиту та пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 01 березня 2009 року по 17 лютого 2010 року - 52 537 грн. 49 коп. Дане рішення суду набрало законної сили 01 вересня 2010 року та було звернуто до примусового виконання, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-3032/10, виданого 15 жовтня 2010 року Шевченківським районним судом м. Києва на підставі вищезазначеного рішення суду від 27 квітня 2010 року (а.с. 73-74). Враховуючи вищезазначені обставини, а також вимоги ст. 61 Конституції України, згідно яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, суд вважає, що цивільні права банку, як кредитора по Кредитному договорі, були належним чином захищені, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредиту у розмірі 13 595 доларів 80 центів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 160 090 грн. 50 коп., є безпідставними і тому задоволенню не підлягають. Крім того, щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по відсотках за користування кредитом та нарахованих за період з 07 червня 2004 року по 01 червня 2014 року у розмірі 18 082 долари 36 центів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 212 919 грн. 73 коп. (а.с. 54), слід зазначити наступне. Так, відповідно до умов Кредитного договору відповідач повинен сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 15 % річних у строки передбачені цим договором. Тобто, виходячи із зазначеного, сторони Кредитного договору погодили, що відповідач повинен сплатити проценти за користування кредитом у межах дії цього Кредитного договору - з 07 червня 2004 року по 07 червня 2009 року. При цьому, як вже зазначалось вище, положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків, які нараховані після закінчення дії Кредитного договору є необґрунтованими і тому у їх задоволенні також слід відмовити. Крім того, необхідно зазначити, що згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2010 року з відповідача було стягнуто заборгованість по Кредитному договору, зокрема, по відсоткам за користування кредитом нарахованих станом на 17 лютого 2010 року. При цьому, відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Щодо позовних вимог в частинні стягнення з відповідача на користь позивача пені, нарахованої за останні 12 місяців перед зверненням позивача до суду, а саме, з вересня 2013 року по вересень 2014 року, слід зазначити наступне. Так, відповідно до п. 8.1 Кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п. 1.3 даного договору, від суми простроченої заборгованості. Однак, згідно вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 258, ч. 5 ст. 261 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала, порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Тобто, з системного аналізу положень ст.ст. 258, 261, 266 ЦК України вбачається, що позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак, можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Однак, якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги. Як уже зазначалось, згідно умов Кредитного договору сторони дійшли згоди, що відповідач зобов'язаний в будь-якому випадку повернути кредит до 07 червня 2009 року. Таким чином, у даному випадку, на час звернення до суду з позовом - вересень 2014 року, строк, у межах якого позивач міг звернутися до суду з основною вимогою, сплинув, а, відтак, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги - про стягнення пені. На підставі зазначеного, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 4 277 доларів 31 цент США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 50 365 грн. 30 коп., також слід відмовити у зв'язку зі сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. Враховуючи наведене, на підставі ст. 61 Конституції України, ст.ст. 15, 258, 261, 266, 267, 512, 525, 526, 1054, 1077 ЦК України та

Outcome: dismissed