Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 06.08.2011 року. Від спільного шлюбі дітей не мають. Спільне життя не склалося через різні погляди на спільне життя. Різні характери в подружньому шлюбі, що призводило до постійних сварок у шлюбному житті. Фактично сімейні відносини перестали існувати в 2013 році. На даний час позивачка знаходиться в у фактичних сімейних стосунках з другим чоловіком і має намір з ним утворити новий шлюб. Наполягає на розірвані шлюбних відносин з відповідачем по справі [PERSON], на примирення не згідна. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином . В матеріалах справи є заява від відповідача нотаріально посвідчена приватним нотаріусом від 15.03.2016 року в якій зазначено що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, вивчивши письмову заяву позивачки с проханням розірвати шлюбні відносини, яку надала до суду і наполягає на задоволенні позовних вимог, беручи до уваги письмову заяву позивачки, а також підтвердження позивачкою того факту, що вони з відповідачем по справі мешкають в різних місцях і не проживають з 2013 року, вивчивши матеріали позовної заяви, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 105 ч.3, 112, 113, 114 ч.2 СК України,

Outcome: approved