Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальності «ОТП Факторинг Україна» (далі позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 21 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER] (далі - кредитний договір), за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 25 438,00 гривень. Відповідач зобовязався повернути кредит в строк до 21.05.2016 року. Згідно з умовами договору факторингу № 24/03/2014 від 24 березня 2014 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а позивач прийняв право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 21 травня 2013 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем Позивач зазначає, що відповідач не виконував умов договору та не повернув кредит, хоча був повідомлений про виникнення заборгованості по сплаті передбачених договором платежів. Станом на 24.11.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 20301,53 грн., яка складається з наступного: 19117,20 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1184,33 грн. сума комісії. Представник позивача у позовній заяві просив суд розглянути справу за його відсутності. Від відповідача 12.04.2017 року надійшла заява, у якій він просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно з кредитним договором від 21.03.2013 року № [NUMBER] (а.с. 5-7) відповідач отримав споживчий кредит від ПАТ «ОТП Банк», про що свідчить його підпис на кредитному договорі. За умовами кредитного договору позивач отримав кредит в розмірі 25438 грн. з процентною ставкою 9,99 % річних. Позивач зобовязався повернути кредит в строк до 21.05.2016 року. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 525 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Як вбачається з договору від 22.12.2014 року № 22/12/14/1-1, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем, банк відступив позивачу право вимоги, як первісного кредитора (а.с. 10-13). Згідно з витягом з реєстру боржників № 1 до договору факторингу про відступлення права вимоги, позивач набув права вимоги до відповідача в розмірі 28701,53 грн. За розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 24.11.2016 року заборгованість відповідача складає 20301,53 грн., яка складається з наступного: 19117,20 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1184,33 грн. сума комісії (а.с.8). Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільний справі» за змістом частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачає, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. За змістом пункту 12 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред'явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, бо судом встановлено, що відповідач порушив умови кредитного договору від 21.03.2013 року № [NUMBER], укладеного між ним та ПАТ «ОТП Банк», розмір заборгованості підтверджений документально, заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження відповідач не надав, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Позивач сплатив судовий збір в 1378 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6969 від 22 грудня 2016 року (а.с. 1). Згідно з ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, ст.ст. 509, 512, 514, 525, 526, 1046, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved