Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

сторони в шлюбі з 17.07.2009р., мають доньку Маряну, 07.01.2010р.н. 09.06.2017р. [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він зловживав алкогольними напоями, не поважав її як дружину, ображав та принижував, вони часто конфліктували, а з січня 2017р. спільно не проживають і не підтримують подружніх стосунків, просила розірвати шлюб. Ухвалою суду від 27.09.2017р. сторонам надавався строк на примирення, терміном на два місяці (а.с. 20-21). В суді [PERSON] позов підтримала, також пояснила, що відповідач зловживав алкогольними напоями, в стані спяніння бив її, що в січні 2017р. вона вигнала його з дому, з цього часу спільно не проживають, не підтримують подружніх стосунків, примирення між ними неможливе, дала інші пояснення, настоює на розірванні шлюбу, від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась. Відповідач [PERSON] позову не визнав, пояснив, що конфлікти в сімї виникали через підозру у невірності дружини, але він любить її та хотів би примиритись. Підтвердив пояснення позивачки, що з січня 2017р. не підтримують подружніх стосунків, разом не проживають. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. Із пояснень сторін, із долученого до справи свідоцтва про шлюб та копій свідоцтва про народження (а.с.4, 7, 8) убачається, що сторони в шлюбі з 17.07.2009р., мають доньку Маряну, 07.01.2010р.н., в січні 2017р. припинили подружні стосунки, проживають окремо. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Як убачається із пояснень позивачки [PERSON], вона настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи тим, що не любить відповідача і не бажає поновлювати сімейні стосунки з ним. Вжиті судом заходи до примирення сторін, як видно із їх пояснень в суді, позитивного наслідку не мають. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування позивачки до збереження шлюбних відносин порушуватиме її права на особисту свободу, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов.

Outcome: approved