Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03.06.2006 року. Позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. Від шлюбу сторони мають спільних двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між сторонами не склалось через відмінність в характерах, моральних принципах, поглядах на виховання дітей, сімейні цінності та життєві пріоритети, через що протягом багатьох років в сім'ї періодично виникали неузгодженості та непорозуміння, які не були вирішені, що призводило до замовчування проблем, сприяло накопичуванню образ та зменшенню довіри, втрати почуття любові, взаємоповаги, що в кінцевому результаті спричинило розрив шлюбно-сімейних відносин. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, оскільки суперечить інтересам позивача. Надання строку для примирення позивач вважає недоцільним, оскільки в 2011 році з її боку вже був намір розірвати шлюб з відповідачем, який не був реалізований, у зв'язку з вагітністю та народженням спільної молодшої дитини сторін. Однак, спроби досягнути взаєморозуміння в сімейних питаннях до позитивних змін в подружніх стосунках не призвели. З березня 2016 року між сторонами не підтримуються шлюбні відносини, не ведеться спільне господарство, відсутній спільний бюджет. Спори щодо утримання дітей, їх місця проживання, поділу майна подружжя відсутні, оскільки сторони проживають за однією адресою і кожен з них витрачає кошти на утримання дітей (за виключенням додаткових витрат на літній відпочинок та додаткові навчальні заняття). А тому позивач просить суд шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору. В судове засідання позивач не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 19). 21.10.2016 року та 24.10.2016 року до суду надійшли однакові за змістом клопотання позивача про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якого позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує (а.с. 21-22). 23.11.2016 року до суду електронною поштою надійшло клопотання позивача, відповідно до якого вона повідомила, що відповідач вимагає її явки в судове засідання, погрожуючи відібрати в неї спільних дітей, а також погрожує їй та її синові - [PERSON], [INFO], вигнати останніх з квартири за місцем проживання - [ADDRESS], оскільки позивач не є власником вищевказаної квартири, а відповідачу видано на неї ордер. Крім того, зазначила, що відповідачем неодноразово застосовувалось стосовно неї психічне та фізичне насильство в присутності дітей. Проти надання строку на примирення та, в разі подачі відповідачем будь-яких зустрічних позовів, проти їх об'єднання в одному провадженні з даним позовом заперечувала, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач в судовому засіданні позов про розірвання шлюбу визнав, однак, зазначив, що факти, викладені позивачем у її клопотанні не відповідають дійсності, а також останньою не надано доказів в підтвердження його негативної поведінки. Крім того, пояснив, що з березня 2016 року, після виходу позивача на роботу з декретної відпустки, між подружжям почалися серйозні непорозуміння через різні погляди на вирішення сімейних питань, проявів заздрощів та неповаги позивача до нього, його батьків, ігнорування позивачем його намірів налагодити сімейно-шлюбні відносини, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. З того ж часу між подружжям припинилось ведення спільного господарства, не зважаючи на те, що вони проживають в одному житловому приміщенні. Позивач значний час свого життя, в тому числі вихідних днів, проводить на роботі, а тому не має змоги належним чином займатися домашнім господарством та вихованням дітей. Відповідач матеріально утримує спільних дітей, приймає активну участь у їхньому розвитку та вихованні. Спорів щодо утримання дітей, поділу майна та місця проживання дітей на даний час між подружжям немає. Вважає, що явка позивача в судове засідання є необхідною для повного та об'єктивного з'ясування обставин справи. Заслухавши думку відповідача, враховуючи клопотання позивача, що надійшли до суду, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Вислухавши пояснення відповідача, надані в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03.06.2006 року, про що у Відділі реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №381 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають спільних двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] (а.с. 5), та [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Відповідно до копії посвідчення [NUMBER] від 03.01.2012 року, сторони мають на утриманні чотирьох дітей (а.с. 28). На а.с. 31 міститься фотознімок з церемонії одруження сторін, який, як зазначив відповідач, позивач порвала в червні 2016 року під час його перебування у батьків. Відповідно до копії свідоцтва серії [NUMBER] від 07.10.2013 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності в рівних долях відповідачу та членам його сім'ї: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 32). Згідно копії довідки №1358 від 15.04.2016 року, виданої КК «Центр комунального сервісу» Деснянського р-ну м. Києва, у вищевказаній квартирі зареєстровані: відповідач [PERSON] (власник), позивач [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (син дружини) (а.с. 33). Мотивуючи рішення по справі, суд виходить з наступного. На підставі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Абзацом 6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК постановлено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи вищевикладене, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги інші обставини, що мають істотне значення, а також те, що між сторонами склалися негативні стосунки, оскільки сторони по справі мають різні погляди на життя, внаслідок чого між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, сторони не ведуть спільного господарства з березня 2016 року, практично їх сім'я повністю розпалася і її збереження стало неможливим та суперечить інтересам подружжя, суд вважає за необхідне постановити рішення про розірвання шлюбу. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved