Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Стислий виклад та обґрунтування позовних вимог. 10 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, посилаючись на те, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй земельну частку (пай) площею 4,8 в умовних кадастрових гектарах, яка належала їй на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай). За життя бабуся склала заповіт, яким все своє майно заповіла своїй дочці - її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Мати [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті бабусі [PERSON] , оскільки на день її смерті проживала разом з нею, однак не оформила спадщину, а 31 травня 2016 року померла. Нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, оскільки спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), що належало [PERSON] на підставі рішення Шепетівської районної державної адміністрації від 29 листопада 1996 року №233-р землі СС «Зоря» розміром 1,8 га. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Горлюк Ю.В в судове засідання не з`явилися, подали заяву, в якій підтримали позовні вимоги, просили розглянути справу без їх участі. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 17 лютого 2021 року відкрито загальне позовне провадження в справі, призначено підготовче засідання на 16 березня 2021 року. Позиція сторони відповідача. Відповідач Михайлюцька сільська рада Шепетівського району Хмельницької області не скористалася своїми процесуальними правами на подання до суду відзиву на позов, до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи без участі представника відповідача. Встановлені судом фактичні обставини, з посиланням на докази. Між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із здійсненням права на спадкування за законом, які регулюються нормами Цивільного кодексу України Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 30 липня 1996 року Городнявською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до заповіту, посвідченого 27 лютого 1996 року секретарем Городнявської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області Лебіга М.К. на випадок своєї смерті все своє майно заповіла своїй дочці [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на право земельну частку (пай), розміром 4,8 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлій на підставі сертифікату серії ХМ №059298, виданого 12 грудня 1996 року. Донька померлої [PERSON] - [PERSON] вступила в управління спадковим майном після смерті матері, оскільки відповідно до довідки Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області №112 від 23 лютого 2021 року на день смерті [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована разом з матір`ю в [ADDRESS] , вели спільне господарство. Родинні відносини [PERSON] та [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , відповідно до якого її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01 червня 2016 року [PERSON] померла [INFO] . Єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] за законом є її донька [PERSON] , родинні відносини між ними підтверджуються свідоцтвом про народження позивачки серії [NUMBER] від 15 травня 1967 року, відповідно до якого її батьками є [PERSON] та [PERSON] та свідоцтвом про одруження, відповідно до якого після одруження із [PERSON] позивачці присвоєно прізвище [PERSON] . Згідно інформації приватного нотаріуса Шепетівського районного нотаріального округу Огородник Л.Ю. за вих. №436/01-16 від 18 серпня 2020 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, [PERSON] необхідно звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно повідомлення завідувача Шепетівської районної державної нотаріальної контори Оскаєвої Л. за вих. №136/01-16 від 05 березня 2021 року вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в Шепетівській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №45/2021, після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. Разом з тим, видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на право на земельну частку (пай) неможливо у зв`язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай), який належав [PERSON] , яка померла [INFO] , був виданий після смерті спадкодавця. Застосовані норми права. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом статті 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповіт ом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Мотиви та висновки суду. Відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріус виходив із того, що сертифікат на право на земельну частку (пай), на підставі якого позивач просить визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування, виданий на ім`я [PERSON] 12 грудня 1996 року, тобто після її смерті [INFO] , а тому вказаний сертифікат не є правовстановлюючим документом, тобто документом, що посвідчує право [PERSON] на час її смерті на земельну частку (пай). Як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення Шепетівської районної державної адміністрації від 29 листопада 1996 року №223-р [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Спілки селян «Зоря», розміром 4,8 умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Тобто рішення, за яким [PERSON] стала власником майнових прав, прийнято з урахуванням того, що станом на час розпаювання земель та видачі спілці селян державного акта про право колективної власності на землі, що відбувалося за життя [PERSON] , остання була членом даної спілки, включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, мала право на отримання земельної частки (паю), а тому на її ім`я видано відповідний сертифікат, та такі майнові права увійшли до складу спадщини. Суд зазначає, що факт видачі сертифіката на ім`я [PERSON] свідчить, що останню було включено до переліку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що є обов`язковим додатком до акта. Сама по собі видача сертифікату після смерті не може бути підставою для виключення із спадкової маси, оскільки сертифікат є лише документом, що підтверджує належність, однак член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Отже, майнове право [PERSON] на земельну частку (пай) перейшло до її доньки [PERSON] , яка прийняла спадщину відповідно до положень статті 549 ЦК УРСР 1963 року. Таким чином, оскільки [PERSON] своїм майном на випадок смерті не розпорядилася, після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно, в т.ч. на майнове право на земельну частку (пай) розміром 4,8 умовних кадастрових гектара, яке набула, приймаючи спадщину після смерті [PERSON] відповідно до пункту 1 статті 549 ЦК УРСР 1963 року. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання за нею права на земельну частку (пай) у розмірі 4,8 умовних кадастрових гектарів відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії ХМ № 059298, виданого 12 грудня 1996 року, яку [PERSON] фактично успадкувала після померлої [INFO] [PERSON] . Розподіл судових витрат. Позивач відповідно до посвідчення серії [NUMBER] є інвалідом з дитинства 2 групи, а тому відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: approved