Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДКС Транс» звернулося до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON], у якій просить суд стягнути з відповідачки 4270,00 грн. боргу за вантажне перевезення, 3 % річних у сумі 161,52 грн., інфляційні витрати у сумі 161,52 грн., а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 02 лютого 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДКС Транс» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений договір № 29 надання експедиторських послуг під час перевезень автомобільним транспортом територією України та в міжнародному сполученні, в якому сторони погодили загальні умови, необхідні для договорів даного виду. В рамках вказаного договору у відповідності до п. 2.2 за заявкою відповідачки № 09/02 було здійснено перевезення належним позивачу вантажним автомобілем ДАФ, державний номер [NUMBER], причіп АЕ 5423 ХО, згідно міжнародної транспортної накладної № 367151 з м. Кривий Ріг до м. Івантєєвка Московської області. Сума фрахту за погодженням сторін складала 17000,00 грн. За умовами заявки відповідачка повинна була сплатити 40 % суми фрахту відразу після здійснення митних процедур, а решту - після отримання оригіналів документів. Згодом суму фрахту за згодою сторін було зменшено до 15450,00 грн. в звязку з тим, що відповідачка взяла на себе частину витрат з митного оформлення. В звязку з затримкою оплати 28 березня 2015 року відповідачці цінним листом з описом вкладення було направлено повний пакет документів та претензію з вимогою розрахуватися. Претензія залишилася без відповіді, а вимога - без задоволення. Акт виконаних робіт та оригінал договору відповідачка не повернула. 12 травня 2015 року відповідачка сплатила 5000,00 грн. Незважаючи на неодноразові нагадування остаточний розрахунок не було здійснено і залишок заборгованості за спірне перевезення станом на 30 листопада 2015 року складає 4270,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про місце та час судового засідання, завчасно подав до суду письмову заяву про можливість розгляду й вирішення справи без його участі, позовні вимоги підтримав та пред'явлений позов просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не зявилася, повідомлялася належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки не повідомила, заперечень проти позову не надала, свого представника до суду не направила. Зі згоди позивача, справа підлягає розгляду з ухваленням даного рішення заочно, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 02 лютого 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДКС Транс» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений договір № 29 надання експедиторських послуг під час перевезень автомобільним транспортом територією України та в міжнародному сполученні, в якому сторони погодили загальні умови, необхідні для договорів даного виду. В рамках вказаного договору у відповідності до п. 2.2 за заявкою відповідачки № 09/02 було здійснено перевезення належним позивачу вантажним автомобілем ДАФ, державний номер [NUMBER], причіп АЕ 5423 ХО, згідно міжнародної транспортної накладної № 367151 з м. Кривий Ріг до м. Івантєєвка Московської області. Сума фрахту за погодженням сторін складала 17000,00 грн. За умовами заявки відповідачка повинна була сплатити 40 % суми фрахту відразу після здійснення митних процедур, а решту - після отримання оригіналів документів. Згодом суму фрахту за згодою сторін було зменшено до 15450,00 грн. в звязку з тим, що відповідачка взяла на себе частину витрат з митного оформлення. Відповідно до розділу 5 договору оплата фрахту (або її залишок) здійснюється протягом 15 банківських днів після отримання від перевізника рахунку, акта виконаних робіт, міжнародної вантажної накладної. 12 лютого 2015 року на Дніпропетровській митниці було завершено митні процедури, що засвідчено печаткою в міжнародній вантажній накладній. 13 лютого 2015 року відповідачка сплатила 6180,00 грн., що становило 40% від зменшеної суми фрахту. Після закінчення перевезення відповідачці невідкладно було направлено повний пакет документів. В звязку з затримкою оплати 28 березня відповідачці цінним листом з описом вкладення було направлено повний пакет документів та претензію з вимогою розрахуватися. Претензія залишилася без відповіді, а вимога - без задоволення. Акт виконаних робіт та оригінал договору відповідачка не повернула. 12 травня 2015 року відповідачка сплатила 5000,00 грн. Незважаючи на неодноразові нагадування остаточний розрахунок не було здійснено і залишок заборгованості за спірне перевезення станом на 30 листопада 2015 року складає 4270,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню, а з відповідача слід стягнути за користь позивача підтверджену розрахунком суму заборгованості за договором. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved