Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Ланівці» звернулося в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпоряджень голови [PERSON] районної державної адміністрації від 03 березня 2012 року №91 та від 03 березня 2012 року №92, скасування державного акту на право приватної власності на земельної ділянки серії ЯМ №146853 виданий 06 квітня 2012 року на імя [PERSON] та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії №120693 виданий 06 квітня 2012 року на імя [PERSON], на підставі яких В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав повністю і пояснив, що при розробленні проекту щодо безоплатної передачі земельних ділянок у приватну власність відповідачами не дотримано вимог законодавства, а саме не погоджено межі земельних ділянок із суміжними власниками та користувачами, а зокрема з ТзОВ «Агро-Ланівці», яка є орендарем суміжної земельної ділянки, кадастровий номер 6123810100:01:001:1842 площею 18,9698 га. В оренду вказана земельна ділянка надана позивачу як власнику обєктів нерухомого майна, право власності на яку посвідчено рішеннями Лановецького районного суду від 15 березня 2007 року та від 20 травня 2009 року , а також обєкти, що розміщені на вказаній земельній ділянці зареєстровані згідно вимог чинного законодавства , про що також свідчать витяги про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно . Під час розроблення проекту землеустрою щодо безоплатної передачі земельних ділянок у приватну власність [PERSON] та [PERSON] не погоджено меж земельних ділянок із ТзОВ «Агро-Ланівці». Саме дана обставина не дає можливості позивачу використовувати надане чинним законодавством право вільного користування обєктами нерухомого майна, які належать на праві приватної власності. Це і стало причиною звернення до суду, а також і в звязку з тим , що є певні незручності в користуванні належною власністю, а саме виникають проблеми з охороною будівель, від них була пропозиція відповідачам про виділення іншої земельної ділянки відповідачам, та на пропозиції в усному порядку врегулювати спір, але згоди не було досягнуто . Представник позивача також зазначив, що при дачі дозволів відповідачам на виготовлення технічної документації з ними не було погоджено меж земельних ділянок, в них є сумніви щодо не порушення процедури відведення земельних ділянок та передачі їх у власність [PERSON] та [PERSON]О . В них є всі необхідні документи , що посвідчують право власності на нерухомі обєкти та договір оренди на земельні ділянки на яких розміщені будівлі підприємства. Відповідач [PERSON], яка також представляє інтереси відповідача [PERSON] згідно доручення, в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що державні акти були видані їй та [PERSON] згідно чинного законодавства. Виготовлена вся технічна документація по нормах законодавства, є відповідні висновки всіх служб, інакше державні акти їй та [PERSON] не були б видані. Щодо твердження позивача, що ними не було погоджено меж земельної ділянки, то [PERSON]О, пояснила слідуюче. Як вбачається із матеріалів справи, а саме Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, договір оренди землі, що укладений між позивачем та Головним управлінням Держземагенства у Тернопільській області , пройшов державну реєстрацію лише 26.09.2013 року, в той час як державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯМ № 146853 та ЯМ №120693 пройшли державну реєстрацію 04 та 05 квітня 2012 року, а отже право власності на земельні ділянки у відповідачів виникло набагато раніше ніж у позивача, через що їх потреби погоджувати проходження меж їх земельних ділянок не було. Поряд з цим у позові не наведено жодних доказів, що приватизація відповідачами земельних ділянок перешкоджає позивачу обслуговувати раніше викуплені приміщення, адже їх земельні ділянки не є суміжними із земельною ділянкою , що орендується позивачем, а розташовані лише через одну земельну ділянку, що виключає не тільки створення будь-яких перешкод, а також виключає необхідність погодження межі, за відсутності спільних меж у орендованих земельних ділянок позивача та земельних ділянок відповідачів, що є їх власністю . Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що земельні ділянки, які виділялись [PERSON]О та [PERSON] перебували в запасі земель [PERSON] міської ради , що підтверджується оскаржуваним розпорядженням про виділення земельної ділянки. На підставі розпоряджень [PERSON] РДА від 03 березня 2011 року [PERSON] та [PERSON]О, передано у власність земельні ділянки і було видано державні акти, в яких зазначені схеми земельних ділянок . На цих схемах відображено, що земельні ділянки відповідачів межують з усіх сторін із земельними ділянками , які передані в оренду позивачу це землі запасу [PERSON] міської ради . На момент передачі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] суміжних землекористувачів із їхньою земельною ділянкою не було, а усі землі навколо це були землі запасу міської ради. Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 19 Конституції України (Основного Закону, норми якого є нормами прямої дії) наголошує, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Статтею 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Дана норма міститься і у статті 78 ЗК України яка також наголошує, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 13 Конституції України, від імені Українського народу права власника на землю здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, на момент виникнення правовідносин було визначено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Статтею 6 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» встановлено, що …. голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження… Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами. Стаття 13 даного закону також наголошує, що питання використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля, вирішуються місцевими державними адміністраціями (п. 7). Так, розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації № 145 від 13.04.2010 р. [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території [PERSON] міської ради (за межами населеного пункту ) . Згідно відповіді на запит №584/13-02 від 12.06.2013 року , виданого відділом Держземагенства у [PERSON] районі вбачається, що земельні ділянки, передані у власність [PERSON]О, та [PERSON][PERSON] підставі розпоряджень РДА «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та передачу їх у власність лише після того , як земельна ділянка площею 1,29 га була вилучена з користування фірми «Конкурент» (колишній господарський двір агрофірми «[PERSON]) та передана в землі запасу [PERSON] міської ради на підставі розпорядження №246 від 22.06.2009 року . В подальшому, розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації № 694 від 28.12.2010 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства жительці м.Ланівці вул..Богайчука,10 [PERSON] із земель запасу [PERSON] міської ради ( за межами населеного пункту ) та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,2000 га , для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу [PERSON] міської ради (землі сільськогосподарського призначення, господарські двори . Розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації № 697 від 28.12.2010 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства жительці м.Ланівці вул..Богайчука,10 [PERSON] із земель запасу [PERSON] міської ради ( за межами населеного пункту ) та передано у власність земельну ділянку площею 0,2000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу [PERSON] міської ради (землі сільськогосподарського призначення, господарські двори . На підставі вищевказаного розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] та [PERSON] було видано державні акти на право власності: - державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2000 га. серія ЯМ № 146853 , 05.04.2012 року зареєстрований в Книзі записів реєстрації держаних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 612381011000214,кадастровий № 6123810100:01:001:1819; - державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2000 га., серія ЯМ № 120693, 04.04.2012 року зареєстрований в Книзі записів реєстрації держаних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 612381011000201, кадастровий № 61238110100:01:001:1820. За таких обставин суд вважає, що відповідачами було виконано вимоги ст. 56 ЗУ «Про землеустрій» та ст. 198 ЗК України щодо обов'язкового погодження меж земельних ділянок із суміжними землевласниками та землекористувачами. Щодо твердження позивача про порушення відповідачами положень ст. 116 ЗК України, при реалізації права на землю, суд зазначає наступне. Згідно рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 15.03.2007 року визнано дійсним договір купівлі-продажу майна, що знаходиться у спільній частковій власності , укладений 01 серпня 2006 року співвласниками майна в особі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Лахман юка В.М., [PERSON] з товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Ланівці». Рішенням Лановецького районного суду від 20.05.2009 року визнано дійсним договір купівлі продажу майна, що знаходиться у спільній частковій власності , укладений 20 грудня 2009 року співвласниками майна , в особі уповноважених з ТОВ «Агро-Ланівці «. Твердження представника позивача про те , що при виготовленні державних актів відповідачами [PERSON] та [PERSON] з ними не було погоджено меж земельних ділянок спростовується тим, що державні акти відповідачам було видано 06 квітня 2012 року, а згідно акту приймання-передачі земельної ділянки на території [PERSON] міської ради (за межами населеного пункту ) від 16.09.2013 року було проведено передачу земельної ділянки площею 18,9698 га орендарю ТОВ «Агро-Ланівці» лише 16 вересня 2013 року. Тобто на час передачі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] суміжним користувачем була [PERSON] міська рада. Статтею 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2). Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. «в» ч. 3). Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ч. 4). Статтею 21 ЦК України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Судом встановлено, що ні час погодження меж переданих відповідачам у власність земельних ділянок, ні на теперішній час будь яких зауважень чи претензій з приводу порушення прав будь кого з власників чи користувачів земельних ділянок (або інших осіб), на адресу [PERSON] та [PERSON] не надходило. В затвердженій розпорядженням технічній документації із землеустрою наявні усі необхідні матеріали щодо погодження меж. Відсутність факту порушення або оспорювання права є підставою для відмови у задоволенні позову через безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Враховуючи той факт, що зі змісту позовної заяви та наданих позивачем доказів не вбачається наявність факту порушення або оспорювання права позивача , або інших осіб, то заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем не доведено тих обставин на які він посилається в позовних вимогах. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed