Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2011року. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинилися з лютого 2015 року, а спільне проживання з 16 березня 2015 року. Повністю втратили повагу друг до друга. Різні погляди по вихованню дітей, відповідачка веде аморальний спосіб життя, не має постійного житла, не займається вихованням дітей, відповідачка знаходиться в зоні АТО і не має наміру виїжджати на територію України, згідна на розірвання шлюбу. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав до суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без його участі. На задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, але надала до суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без її участі. Проти задоволення позову не заперечує. Спору по майну не мають. Суд, вивчивши письмові заяви позивача та відповідача, про розірвання шлюбу, надану до суду позивачем і на поляганні на задоволенні позовних вимог, вивчивши матеріали позовної заяви, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 105 ч.3, 112, 113, 114 ч.2 СК України,

Outcome: approved