Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» звернулася до суду із позовом до [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що 08.06.2005 року [PERSON] (надалі - Відповідач, Позичальник) уклав з АКІБ «Укрсиббанк» кредитний договір № 97-4UK/06-2005 (надалі - Кредитний договір). За умовами договору Кредитор надавав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а Позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором був укладений Іпотечний договір № 97-4UK/06-2005 від 08.06.2005 року (надалі - Іпотечний договір). За умовами Іпотечного договору Іпотекодавець передавав в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Договором кредиту наступне нерухоме майно: квартира [ADDRESS]. Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору було відступлено ТОВ «Кей- Колект» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. Представник Позивача зазначив, що 12.12.2011 року ПАТ «Укрсиббанк», що є правонаступником АКІБ «Укрсиббанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», правонаступник Позивач) відповідно до Договору факторингу № 1 свої права вимоги за зобов'язаннями Відповідача по кредитному договору. Проте Боржник недобросовісно виконував взяте на себе зобов'язання, а саме, обов'язок повертати грошові кошти, відповідно до умов Кредитного договору. Позивачем неодноразово були здійснені спроби, щодо спонукання Боржника, в добровільному порядку погасити заборгованість за Кредитним договором, згідно програм лояльності, проте безрезультатно. Представник позивача зазначив, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (ч. 1 ст. 589 ЦК України). Відповідно до Іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником забов'язань за Кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір Іпотеки передбачає, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного забовязання у порядку встановленою статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (надалі - ЗУ «Про іпотеку»), як один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте 02.06.2016 року Позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно, яке було предметом іпотеки накладено арешт, а саме: ухвала, справа № 2-7767/11 від 12.12.2011 року, видана Святошинським районним судом м. Києва; ТОВ «Кей-Колект» вважає, що арешт, накладений ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.12.2011 року порушує права Позивача, як іпотекодержателя нерухомого майна. Зокрема, такий арешт порушує норми чинного законодавства, який стосується як заходів забезпечення позову так і права власності. Ухвалою суду від 02.07.2016 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 03.11.2016 року справу прийнято до провадження судді Семанівої Ю.В. Ухвалою суду від 08.08.2017 року справу прийнято до провадження судді Величко Т.О. Ухвалою суду від 13.02.2018 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 20.02.2018 року продовжено розгляд справи. Представник Позивача в судове засідання не з`явився, надавав до суду заяву про розгляд справи без участі. Відповідач повторно у судове засідання не з'явилася, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, причини нявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, а тому, суд вважає за можливе проводити судове засідання у порядку ст.. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач не є набувачем майна, а також не є власником спірного майна, позивач не надав суду доказів про перехід права власності на квартру №129, буднку №4 по вул. Генерала Потапова у м. Києві у позасудовий або судовий спосіб. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов не доведений належними та допустимим доказами та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed