Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідачів заборгованість з а кредитним договором ML-010/091/2007 від 07.11.2007 року у розмірі 495 808,13 грн. В обґрунтування позову заначив, що 07 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-010/091/2007, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 65 331,00 швейцарських франків строком до 07.11.2027 року. 07.11.07 р. в забезпечення виконання за кредитним договором № ML-010/091/2007 зобов`язань з [PERSON] було укладеного договір поруки № SR-ML-010/091/2007, згідно з яким поручитель [PERSON] поручилась в повному обсязі за виконання умов кредитного договором за позичальника [PERSON] . Позивач вказує, що банк свої зобов`язання виконав повністю. Однак, у порушення норм законодавства та умов договору відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. У зв`язку з чим, за кредитним договором виникла заборгованість. 22 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого, банк відступив позивачу - свої права вимоги заборгованості по кредитному договору № ML-010/091/2007 від 07.11.07 р. Ухвалою суду від 10.05.2017 року по провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду. 13.04.2018 року представником відповідача було подано зустрічний позов до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживача, шляхом визнання недійсним договору факторингу. Свої вимоги позивач за зустрічним позовом мотивує тим, що при укладенні оспорюваного договору Відповідачами ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», було не дотримано вимог ст. 203 ЦК України, внаслідок чого оспорюваний договір факторингу є недійсним. 09.07.2018 року представником позивача по первісному позову було подано відзив на зустрічну позовну заяву. 16.10.2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом первісний позов підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечував в повному обсязі. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні первісного позову, зустрічний позов просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча повідомлялась належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Судом встановлено, що 07 листопада 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-010/091/2007, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі кредит в розмірі 65 331,00 швейцарських франків строком до 07.11.2027 року. В той же день 07.11.2007 р. в забезпечення виконання за кредитним договором № ML-010/091/2007 зобов`язань з [PERSON] було укладеного договір поруки № SR-ML-010/091/2007, згідно з яким поручитель [PERSON] поручилась в повному обсязі за виконання умов кредитного договором за позичальника [PERSON] . У зв`язку із утвореною заборгованістю [PERSON] перед ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором, останній 22 лютого 2013 року уклав з ТОВ «ОТП Факторинг Україна договір факторингу, відповідно до якого, Банк відступив Фактору - свої права вимоги заборгованості по кредитному договору № ML-010/091/2007 від 07.11.07 р., укладеного з [PERSON] . Таким чином позивач ТОВ «ОТП Факторинг України» набув усіх прав кредитора у даних кредитних правовідносинах. З матеріалів справи слідує, що ПАТ «ОТП Банк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором. Дана обставина визнана також позичальником при підписанні додаткового договору № 7 до Кредитного договору № ML-010/091/2007 від 29.12.16 р., який додано позивачем до матеріалів справи. Зокрема у графі «заборгованість» вказана сума «504 508,13» в графі «Валюта» вказано «UAH», а дата «29.12.16 р.». На даній сторінці додаткового договору № 7 до Кредитного договору № ML-010/091/2007 міститься підпис [PERSON] , що не заперечувалось жодним із учасників справи. Відтак, відповідач порушив умови кредитного договору, зобов`язання належним чином не виконував. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Враховуючи вищевикладене те, що відповідачем [PERSON] не було виконано своїх зобов`язань згідно кредитного договору та заборгованість не погашено, а тому суд дослідивши матеріали справи, надані стороною позивача докази приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість у сумі 495 808,13 грн. Щодо зустрічного позову суд зазначає наступне. [PERSON] , пред`явивши зустрічний позов про захист прав споживача, шляхом визнання недійсним договору факторингу, послався на те, що укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг України» договір факторингу від 22 лютого 2013 року є недійсним, оскільки банк за оспорюваний договором не мав відповідних повноважень відступити право вимоги до боржника фізичної особи, а не суб`єкту господарювання, а фактор - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» придбати таке право вимоги за Кредитним договором № ML-010/091/2007 від 29.12.16 р. Суд, оцінюючи докази в їх сукупності, не вбачає обмежень сторін договору факторингу від 22 лютого 2013 року ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його укладення, з огляду на що приходить до висновку про відмову в задоволені зустрічного позову [PERSON] про захист прав споживача, шляхом визнання недійсним договору факторингу. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 7437,12 грн.

Outcome: approved