Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 30.09.2021 року [PERSON] звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за набувальною давністю. Предметом позовних вимог є визнання за [PERSON] права власності за набувальною давністю на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] . Підставою позовних вимог є те, що позивач є власником Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] на підставі Договору дарування частини жилого будинку від 17.07.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Сотніченко І.В. Іншими співвласниками вказаного домоволодіння в частці по ј кожен є [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтв про право власності від 14.07.1998 року. Разом з цим, [PERSON] та [PERSON] у 1998 році виїхали на постійне місце проживання до Чеської Республіки та з того часу не проживали у житловому будинку по [ADDRESS] та ніколи взагалі не цікавилися належною їм частиною домоволодіння. В свою чергу, позивач вже понад 23 роки одна проживає у вказаному будинку та користується ним повністю, у тому числі і Ѕ частиною, належною [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] за власний рахунок провела ремонтні роботи у всьому будинку, несе витрати, пов`язані з користуванням домоволодінням. На підставі рішення 27-ої сесії 5-го скликання Малинівської сільської ради від 28.09.2009 року позивачеві видано Державний акт на право власності на присадибну земельну ділянку, площею 0,2084 га, розташовану по [ADDRESS] . З метою оформлення домоволодіння по [ADDRESS] у свою одноособову власність, [PERSON] та [PERSON] надіслали їй довіреності від 21.11.2011 року, за якими уповноважують [PERSON] на вчинення дій, пов`язаних з таким оформленням, однак на підставі зазначених документів в нотаріальному порядку неможливо зареєструвати право власності. На даний час місце проживання [PERSON] та [PERSON] позивачеві невідоме, жодних контактів вона з ними не підтримує. Тому, виходячи з того, що з 1998 року вона добросовісно володіє чужим майном і продовжує відкрито, безперервно ним володіти, на це майно не претендують інші особи, [PERSON] просить визнати права власності за набувальною давністю у судовому порядку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача Малинської міської ради Житомирської області в судове засідання не з`явився, 25.10.2021 року за підписом [PERSON] до суду надійшла заява, згідно якої останній просив проводити розгляд справи без участі представника органу місцевого самоврядування, позовні вимоги [PERSON] визнав, не заперечив щодо їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Встановлено, що на підставі Договору дарування частини жилого будинку від 17.07.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Сотніченко І.В. та зареєстрованого в реєстрі за №І-2775, громадяни [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] (а.с.9). На даному договорі вчинений реєстраційний напис начальником бюро технічної інвентаризації. 19.05.2010 року позивачеві був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №501370, відповідно до якого їй на підставі рішення Малинівської сільської ради від 28.09.2009 року надано у власність присадибну земельну ділянку кадастровий номер 1823485200:04:001:0114, площею 0,2084 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованій в с. Юрівка Малинського (нині - Коростенського) району Житомирської області (а.с.10). З витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно індексний номер 33281423 від 24.02.2012 року вбачається, що власниками житлового будинку з господарським будівлями по [ADDRESS] є: [PERSON] в частині Ѕ (на підставі Договору дарування від 17.07.1998 року, посвідченого в Малинській державній нотаріальній конторі Житомирської області), [PERSON] в частці ј (на підставі Свідоцтва про право власності від 14.07.1998 року, видане виконкомом Малинівської сільської ради), [PERSON] в частці ј (на підставі Свідоцтва про право власності від 14.07.1998 року, видане виконкомом Малинівської сільської ради). В матеріалах справи наявний технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] , виготовлений станом на 20.02.2012 року Малинським районним комунальним підприємством з технічної інвентаризації (а.с.12-13). Згідно довідки Відділу Держкомзему у Малинському районі ГУ Держкомзему у Житомирській області №183/05/01-08 від 01.03.2012 року, у власності [PERSON] та [PERSON] земельна ділянка або її частина, розташована по [ADDRESS] , не перебуває (а.с.14). В матеріалах справи наявні копії довіреностей від [PERSON] та [PERSON] від 21.11.2011 року, якими вони уповноважують [PERSON] переоформити на свою користь домоволодіння по [ADDRESS] (а.с.18-20). Ухвалою суду від 04.10.2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями за набувальною давністю залишено без руху з тих підстав, що позивачем не надано для відповідачів, що проживають за межами України копії заяви разом з додатками із засвідченим перекладом на офіційну мову, як це передбачено Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року та не зазначено адрес їх проживання. 19.10.2021 року від [PERSON] надійшла виправлена позовна заява в новій редакції, в якій відповідачем зазначений орган місцевого самоврядування - Малинська міська рада Житомирської області. Мотиви та застосовані норми права. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із положеннями, зокрема, ст.15,16 Цивільного кодексу України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів. З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Предметом позову у даній справі є вимога позивача до Малинської міської ради Житомирської області про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку за набувальною давністю. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Згідно первісної редакції позовної заяви [PERSON] у якості відповідачів зазначила інших співвласників спірного домоволодіння - [PERSON] та [PERSON] . Після залишення позову без руху [PERSON] подала до суду позовну заяву, в якій відповідачем визначила орган місцевого самоврядування. Разом з цим, суд в ухвалі від 04.10.2021 року не вказував позивачеві на недолік заяви, пов`язаний з її зверненням до неналежних відповідачів. Підставою для залишення позову без руху було те, що [PERSON] не надано для відповідачів, що проживають за межами України, копії заяви разом з додатками із засвідченим перекладом на офіційну мову, як це передбачено Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року та не зазначено адрес проживання [PERSON] , [PERSON] . При цьому суд звертає увагу на те, що позивачеві достеменно відомі власники інших Ѕ часток домоволодіння [ADDRESS] . Отже, суд зауважує, що позивач звернувся з позовною заявою до неналежного відповідача в особі органу місцевого самоврядування. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданого позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed