Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» в особі представника адвоката Липовського Д.В. звернулося до суду з позовом до [PERSON] в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 63925 від 21.08.2016 року в загальному розмірі 51412 грн. 80 коп. та судові витрати. В обґрунтування свого позову, позивач вказує, що 21.08.2016 між ними та [PERSON] укладено договір позики № 63925 в електронній формі. За умовами п.1.1 укладеного між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1 200 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3 договору встановлено, що позика надається строком на 15 днів. Відповідно до п. 1.4 дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики. ТОВ «ВЕЛЛФІН» в порядку встановленому п. 1.4 договору на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1 200 грн., що підтверджується повідомленням від 31.08.2019 ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає позивачу технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016. Оскільки відповідач своїх зобов`язань за Договором позики №63925 належним чином не виконав, то станом на 03.09.2019 загальний розмір заборгованості [PERSON] становить 51412.80 грн., з яких: 1 200 грн. - основний борг, 25292.40грн. - заборгованість по відсоткам, 24 920.40 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Враховуючи відмову [PERSON] сплатити заборгованість у добровільному порядку, ТОВ «ВЕЛЛФІН» вимушено звернутись до суду з даним позовом. Просили стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по договору позики та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимог підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи клопотання представника позивача, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 280 - 283 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг №2606 від 27.10.2015 року, зареєстровано в реєстрі фінансових установ за № 16103225. Порядок отримання та надання позики регламентується Правилами надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», затверджених наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» №2-1 від 27.10.2015 року, які розміщені на офіційному веб-сайті позивача https://creditup.com.ua. 21 серпня 2016 року [PERSON] , у встановленому п.п. 4.1, 4.2. Правил порядку, оформив Заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів Заявки. Згідно п. 4.8 Правил підтвердженням згоди Заявника на отримання позики є направлена на розгляд Товариством Заявка про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки. Відповідно до п. 4.10 Правил відповідність зазначеної суми підтверджує належність рахунку для перерахування позики Заявнику, та підтверджує згоду Заявника на отримання позики. На підставі заповненої відповідачем заявки 21 серпня 2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено Договір позики №63925, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 1200,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику через п`ятнадцять днів та сплатити проценти. Відповідно до п. 6.10-6.12 Правил Товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики на рахунок банківської платіжної картки, зазначеної в Заявці. Перерахування грошових коштів здійснюється в строк не пізніше одного робочого дня з дати підписання Договору позики сторонами. Датою укладення договору позики між Товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок. За домовленістю сторін дата перерахування коштів на банківський рахунок, вказаний позичальником, вважається датою укладення договору позики. На виконання умов укладеного між сторонами договору позики Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» через оператора послуг платіжної інфраструктури WAYFORPAY, перерахувало на картковий рахунок [PERSON] зазначену в договорі суму позики, що підтверджується повідомленням від 31.08.2019 року Товариства з обмеженою відповідальністю ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року про організацію переказу грошових коштів від. Таким чином, реєстрація [PERSON] на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», подання відповідачем заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів та підтвердження позивачем заявки на отримання позики, у передбачений Правилами спосіб, свідчать про те, що відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 цього Закону зазначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Так, у статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Згідно ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно п.1.5 Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: - 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30,00 грн. за перший день користування позикою; - 1,9% від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку, зазначеного в п.1.2 цього Договору; - 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п.1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, причиною спору між сторонами стала відмова [PERSON] відшкодувати Товариству з обмеженою відповідальністю « ВЕЛЛФІН» у добровільному порядку заборгованість за договором позики. За умовами п.1.1 укладеного між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1 200 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3 договору встановлено, що позика надається строком на 15 днів. Відповідно до п. 1.4 дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики. ТОВ «ВЕЛЛФІН» в порядку встановленому п. 1.4 договору на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1 200 грн., що підтверджується повідомленням від 31.08.2019 ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ». Відповідно до розрахунку, що є не від`ємною частиною Договору позики №63925, сума договору становить 1200,00 грн., сума до сплати процентів 349.20 грн., дата погашення 05.09.2016 разом до сплати 1549.20 грн. Відповідно п.1.1, 1.5 договору позики, загальний розмір заборгованості [PERSON] станом на 03.09.2019 становить 51412.80 грн., з яких: 1 200 грн. - основний борг, 25292.40 грн. - заборгованість по відсоткам, 24920.40 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Несплата заборгованості [PERSON] за договором відповідно до графіку повернення кредиту є порушенням за кредитним договором. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Виходячи з того, що матеріали справи містять належні докази на підтвердження факту надання відповідачу позики за Договором №63925 та враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо зворотного з боку відповідача, вимога про стягнення основного боргу (суми по договору) у розмірі 1200,00 грн. є такою, що підлягає задоволенню. вимог. Щодо вимоги про стягнення нарахованих та не виплачених відсотків за користування позикою, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до висновку якого дійшла колегія суддів ВП/ВС у своїй постанові від 28.03.2019 прийнятої за результатами розгляду справи №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, враховуючи вищезазначені норми матеріального права та позицію ВП/ВС висловлену у справі №444/9519/12, можна дійти висновку, що нарахування відсотків за ставкою визначеною Договором відбувається лише у період строку кредитування. При цьому умова договору, щодо нарахування 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п.1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором суперечить вказаним вище нормам, тому не береться судом до уваги. Оскільки позика [PERSON] за Договором №63925 була надана строком на 15 днів, тобто до 05.09.2016 та враховуючи наявний в матеріалах розрахунок який є не від`ємною частиною вищезазначеного Договору, з відповідача підлягають стягненню відсотки за процентною ставкою встановленому Договором за період з 21.08.2016 по 05.09.2016 у загальному розмірі 349.20 грн. Оскільки позивач при звернення до суду не посилається на приписи ст. 625 ЦК України, у суду відсутні підстави для застосування наслідків прострочення виконання зобов`язання визначені положенням вказаної норми. Згідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 4, 5, 12, 13, 89, 141, 197, 259, 263-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: partial