Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (надалі - ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ») звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] (далі за текстом - [PERSON] ) заборгованості за кредитом в сумі 142 487,84 грн., яка утворилась за кредитним договором від 16.04.2014 р. № 500477571. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказував, що відповідач за вказаним вище договором отримав кредит в сумі 40 814,96 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17,99% річних. Однак, відповідач свої зобов`язання з повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом належним чином не виконав. У зв`язку з чим, станом на 12.12.2019 року, за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 142 487,84 грн., яка складається з 3 099,16 грн. - 3% річних, 10 583,10 грн. - індексу інфляції, 11 878,82 грн. - подвійної облікової ставки НБУ, 34 405,40 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 67 431,47 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 5 689,89 грн. - заборгованість з нарахованих відсотків з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості та 9 400 грн. - пені. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач добровільно не виконує умови вказаного вище кредитного договору, позивач просить суд стягнути з відповідача наведені вище суми заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просить суд його задовольнити. Відповідач у відзиві на позовну заяву проти заявлених вимог заперечила повністю, вказувала, що ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», звернувшись у липні 2019 р. до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на власний розсуд змінило умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та неустойки. Крім того, як вказує відповідач, жодних підтверджень на перерахування або видачі відповідачу кредитних коштів матеріали цієї справи не містять. У зв`язку з чим, у відзиві на позовну заяву відповідач просить застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин та у задоволенні позову відмовити. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 16.04.2014 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (Банк) та [PERSON] , на підставі Анкети-Заяви на отримання кредиту, укладено кредитний договір № 500477571, за умовами якого (п. 2 договору) Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит для власних потреб шляхом безготівкового перерахування на рахунок Позичальника, а Позичальник прийняти кредит в сумі 40 814,96 грн. із процентною фіксованою ставкою за користування кредитом 17,99% річних. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісії - 17.04.2019 р. Згідно з п. 2.6. вказаного вище договору, платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюється щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до Графіку платежів, який є Додатком № 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною. Пунктом 2.7. кредитного договору визначено, що сукупна вартість кредиту, з урахуванням вартості усіх супутніх послуг визначена в Додатку № 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною. Цей договір вважається укладеним та набуває чинності з моменту підписання сторонами Розділу 1 цього договору та скріплення печаткою Банку (п. 7 кредитного договору від 16.04.2014 р.). Як встановлено судом, графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, визначено сторонами та погоджено в Додатку № 1 до кредитного договору від 16.04.2014 р. № 500477571 (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З матеріалів справи вбачається, що 21.06.2016 р. між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (Клієнт) та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (Фактор) укладено договір факторингу № 1, на виконання умов якого ПАТ «Альфа-Банк» відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» за плату свої права грошової вимоги до боржників, в т.ч. до [PERSON] за кредитним договором 16.04.2014 року № 500477571. 26.12.2018 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (Клієнт) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» (Фактор) укладено договір факторингу № 2019-1К1/ВЕСТА, відповідно до умов якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» право вимоги до боржників, в т.ч. до [PERSON] за кредитним договором 16.04.2014 року № 500477571. 16.01.2019 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» (Первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідністю «Вердикт Капітал» (Новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/І, за умовами якого до Нового кредитора (ТОВ «Вердикт Капітал») перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором 16.04.2014 року № 500477571. Згідно з Витягом з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами (Додаток № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 16.01.2019 р.) за позичальником [PERSON] за кредитним договором від 16.04.2014 р. № 500477571 обліковується залишок по тілу кредиту в сумі 34 405,40 грн., по відсоткам за користування кредитом 67 431,47 грн. та 9 400 грн. по пені, штрафу. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (ЦК України), зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено судом, відповідач взятих на себе договірних зобов`язань належним чином не виконав, кредитні кошти, відсотки за користування кредитом в строк, визначений у договорі та у відповідності до графіку платежів не сплатив, чим порушив умови договору. Так, за розрахунком ТОВ «Вердикт Капітал» за [PERSON] обліковується заборгованість за наведеними вище кредитним договором в сумі 34 405,40 грн. по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитом в загальній сумі 73 121,36 грн., з яких в сумі 67 431,47 грн. за період з 16.04.2014 р. по 15.01.2019 р. та 5 689,89 грн. за період з 16.01.2019 р. по 12.12.2019 р. Розглянувши заявлені вище вимоги, суд дійшов висновку про задоволення вимог в частині стягнення з [PERSON] 34 405,40 грн. по тілу кредиту та 69 009 грн. відсотків за користування кредитом, з яких 67 431,47 грн. за період з 16.04.2014 р. по 15.01.2019 р. та 1 577,53 грн. за період з 16.01.2019 р. по 17.04.2019 р. Так, суд дійшов висновку про безпідставне нарахування заявлених до стягнення відсотків за користування кредитом, починаючи з 18.04.2019 р., тобто після закінчення строку повернення кредиту, встановленого в п. 2.3. кредитного договору від 16.04.2014 р. № 500477571 та в Графіку платежів сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (Додатку № 1 до кредитного договору від 16.04.2014 р. № 500477571), оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені спірним договором проценти за кредитом припинилось після спливу строку виконання основного зобов`язання. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наведена вище правова позиція відповідає висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, який відповідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повинен враховуватись судами при застосуванні таких норм права. Враховуючи викладене, судом відмовляється у задоволенні заявлених позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення з [PERSON] 4 112,36 грн. відсотків за користування кредитом за період з 18.04.2019 р. по 12.12.2019 р. Відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин. Статтею 256 ЦК України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З огляду на викладене, враховуючи, що строк припинення зобов`язання зі сплати основного боргу по тілу кредиту та відсотків за користування кредитом, визначений сторонами у кредитному договорі від 16.04.2014 р. та у графіку платежів (додаток № 1 до кредитного договору) є - 17.04.2019 р., а позивач звернувся з позовом до суду - 10.02.2020р., тобто в межах трирічного строку позовної давності, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності в спірних правовідносинах. Також, суд вважає, що відповідач, звертаючись із вказаною заявою про застосування строку позовної давності жодних доказів на підтвердження того, що останній платіж [PERSON] на виконання умов кредитному договорі від 16.04.2014 р. з погашення суми кредиту або відсотків за користування кредитом був здійснений поза межами трирічного строку позовної давності. За таких обставин, судом відмовляється у задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності в спірних правовідносинах у зв`язку з недоведеністю. Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема, у випадку прострочення виконання. ТОВ «Вердикт Капітал» заявлено до стягнення суму пені в розмірі 9 400 грн. (без визначення позивачем періоду нарахування, але із зазначення дати, станом на 16.01.2019 р.) та суму в пені в розмірі 11 878,82 грн. за період з 12.12.2018 р. по 12.12.2019 р. Розглянувши заявлені вище вимоги про стягнення суми пені, судом встановлено, що в п. 3 розділу 1 кредитного договору від 16.04.2014 р. № 500477571 визначено, що всі відносини між Позичальником та Банком, що виникають на підставі цього договору врегульовуються Розділом № 2 «Загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які є невід`ємною частиною цього договору та визначають, зокрема, умови настання відповідальності за неналежне виконання зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом та/або інших платежів, що вказані в цьому договорі. Інших умов щодо порядку нарахування та визнання розміру пені за прострочення повернення суми кредиту та/або процентів за користування кредитом кредитний договір від 16.04.2014 р. № 500477571, який наявний в матеріалах цієї справи та підписаний особисто відповідачем, не містить. Також, ТОВ «Вердикт Капітал» не надано до матеріалів справи підписаного та узгодженого [PERSON] розділу № 2 «Загальних умов кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», на який є посилання п. 3 розділу 1 кредитного договору від 16.04.2014 р. № 500477571 та в якому би зазначались умови настання відповідальності за неналежне виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. За таких обставин, враховуючи відсутність в матеріалах цієї справи погоджених та підписаних відповідачем ( [PERSON] ) умов кредитування щодо визначення відповідальності Позичальника у виді пені за неналежне виконання зобов`язань з повернення суми кредиту та/або процентів за користування кредитом за кредитним договором від 16.04.2014 р. № 500477571, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги про стягнення суми пені в розмірі 9 400 грн. (без визначення позивачем періоду нарахування, але із зазначення дати, станом на 16.01.2019 р.) та в розмірі 11 878,82 грн. за період з 12.12.2018 р. по 12.12.2019 р. є безпідставними та необґрунтованими. У зв`язку з чим, у задоволенні вимог в цій частині судом відмовляється. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 3 099,16 грн. за період з 12.12.2016 р. по 12.12.2019 р. та індексу інфляції в сумі 10 583,10 грн. за період з грудня 2016 року по листопад 2019 р. (розрахунки містяться в матеріалах справи). Враховуючи, що відповідач заявив про застосування строку позовної давності в спірних правовідносинах, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог в цій частині та стягнення 3% річних, індексу інфляції в межах трирічного строку позовної давності. Так, за розрахунком суду 3% річних за період з 10.02.2017 р. (трирічний строк звернення до суду) по 12.12.2019 р. (дата закінчення строку нарахування за розрахунком позивача) становить суму в розмірі 2 926,82 грн. та індекс інфляції за період з лютого 2017 р. по листопад 2019 р. (граничний строк, визначений позивачем у розрахунку) складає суму в розмірі 9 869,27 грн. У задоволенні іншої частини вимог про стягнення 3% річних та індексу інфляції судом відмовляється, оскільки позивачем пропущено трирічний строк позовної давності звернення до суду із вказаними вимогами. Позивачем заявлено до стягнення 20 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6). На підтвердження понесених витрат, ТОВ «Вердикт Капітал» додано до матеріалів справи договір про надання правової допомоги від 21.12.2019 р. № 21-12/2019, прайс-лист адвокатського об`єднання «Вердикт», заявка на надання правових послуг від 05.02.2020 р., акт на надання правових послуг від 05.05.2020 р. та платіжне доручення від 29.01.2020 р. № 569. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі частково задоволення позову покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що доданими до матеріалів справи доказами в повному обсязі підтверджується сума витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, відсутність в матеріалах цієї справи клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та доведення їх не співмірності із заявленими вимогами, суд дійшов висновку про покладення на [PERSON] суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 19 877,48 грн. та суми судового збору в розмірі 2 124,23 грн., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial