Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-18 00:00:00

Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину: [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Так як батько добровільно допомоги на утримання дитини не надає, а тому [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з батька дитини аліментів на її утримання в розмірі 1000,0 грн. щомісячно. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, направивши до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги повністю, просила суд справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи ставився до відому належним чином. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини позивача та відповідача, суд розглядає справу за відсутності позивача за його заявою, відповідача заочно. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаются питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до свідоцтва про народження (серії І-ОК № 271266 від 26.06.2014 року) батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Згідно з довідкою голови квартального комітету від 26.04.2017 року [PERSON] проживає разом із своєю дочкою [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні. Враховуючи, що відповідач на своєму утриманні непрацездатних членів сімї не має, є працездатним, доказів щодо непрацездатності не надав, хоча мав для цього час, доказів про своє скрутне матеріальне становище суду не надав, а тому може і зобовязаний надавати допомогу на утримання дитини. Разом з тим, суд вважає, що розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, а також з обов'язком обох батьків утримувати свою дитину, а тому суд вважає, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача у твердій грошовій сумі 1000,0 грн., щомісячно. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення. Суд також приходить до висновку про стягнення з відповідача згідно до вимог ст. 88 ЦПК України судових витрат. На підставі зазначеного та

Outcome: approved