Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІК-ЕКСПО» (далі [PERSON] «ВІК-ЕКСПО») звернулося до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, в якому просить суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] «ВІК-ЕКСПО» майнову шкоду у розмірі 19961,35 грн та понесені позивачем судові витрати по справі у розмірі 243,60 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] «ВІК-ЕКСПО» посилається на те, що 17 вересня 2012 року був звільнений з роботи працівник товариства [PERSON] При звільненні [PERSON] з роботи відповідачі допустили ряд порушень трудового законодавства та своїх службових обовязків, що потягло за собою звернення [PERSON] до суду з позовом про зобовязання внести запис до трудової книжки, стягнення заборгованості із заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням трудових прав. Так, зокрема, інспектор з кадрів [PERSON] «ВІК-ЕКСПО» [PERSON] за вказівкою на той час директора товариства [PERSON] та у присутності директора з персоналу [PERSON] не внесла відповідний запис про звільнення у трудову книжку [PERSON] та не видала йому у день звільнення належно оформлену трудову книжку. Директор з персоналу [PERSON] «ВІК-ЕКСПО» [PERSON], в обовязки якої входив контроль за додержанням трудового законодавства у роботі з персоналом, не здійснила контроль за інспектором з кадрів [PERSON], яка допустила порушення законодавства при звільненні [PERSON] [PERSON], яка працювала в [PERSON] «ВІК-ЕКСПО» на посаді менеджера з персоналу, 05 лютого 2013 року за вказівкою директора товариства [PERSON] видала трудову книжку [PERSON] сторонній особі, а саме, його сестрі [PERSON], не внісши при цьому до трудової книжки відповідного запису про звільнення [PERSON] Допущені відповідачами порушення були встановлені під час розгляду цивільної справи № 569/18414/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] «ВІК-ЕКСПО», що спонукало [PERSON] «ВІК-ЕКСПО» до укладення з [PERSON] мирової угоди, яка була визнана ухвалою Рівненського міського суду від 16 липня 2014 року. Згідно умов мирової угоди [PERSON] «ВІК-ЕКСПО», серед іншого, сплатив на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 11848,52 грн в рахунок заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 18 вересня 2012 року по 17 вересня 2013 року включно, а також сплатив усі податки із заробітної плати [PERSON] у розмірі 2214,60 грн та єдиний соціальний внесок у сумі 5898,23 грн, що в загальному становить 19961,35 грн. Таким чином, оскільки з вини відповідачів [PERSON] «ВІК-ЕКСПО» завдано прямої дійсної шкоди на суму 19961,35 грн, вказана шкода підлягає відшкодуванню саме відповідачами. Представник позивача [PERSON] подала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] «ВІК-ЕКСПО» підтримала повністю та просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Розгляд справи просить суд проводити без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Заперечення проти позову не подала, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] подала суду письмову заяву, в якій позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, та просить суд розгляд справи проводити у її відсутність. У своїх письмових запереченнях [PERSON] підтвердила ту обставину, що 17 вересня 2012 року вона дійсно була присутня при розмові директора товариства [PERSON] з інспектором кадрів [PERSON], при якій [PERSON] дала вказівку [PERSON] не видавати [PERSON] при його звільненні належним чином оформлену трудову книжку. [PERSON], будучи підлеглою та побоюючись втратити роботу, не внесла відповідного запису у трудову книжку [PERSON] та не видала її йому у день звільнення. В подальшому, а саме 19 вересня 2012 року, на домашню адресу [PERSON] було направлено рекомендований лист з проханням зявитися у відділ персоналу [PERSON] «ВІК-ЕКСПО» за отриманням трудової книжки, на який останній жодним чином не відреагував. 19 грудня 2012 року вона змінила місце роботи і до подальших подій відношення не має. Вважає, що за таких обставин відповідальність за нанесення майнової шкоди товариству має нести саме директор [PERSON], як службова особа, що винна у незаконному звільненні працівника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких позов не визнала та просить суд справу розглядати без її участі. На заперечення позовних вимог [PERSON] посилається на те, що на роботу у [PERSON] «ВІК-ЕКСПО» була прийнята лише 06 листопада 2012 року, а тому про незаконне звільнення з роботи [PERSON], яке мало місце 17 вересня 2012 року, їй нічого невідомо. 05 лютого 2013 року вона, як менеджер з персоналу [PERSON] «ВІК-ЕКСПО», дійсно видала трудову книжку [PERSON] його сестрі, однак зробила це не з власної ініціативи, а за вказівкою директора товариства [PERSON], яку зобовязана була виконати як підлегла. Вважає, що відповідальність за заподіяну товариству майнову шкоду має нести саме [PERSON], оскільки вона, як директор товариства, незаконно звільнила [PERSON] з роботи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Заперечення проти позову не подала, про причини неявки суд не повідомила. Дослiдивши письмовi докази по справi, суд прийшов до висновку, що позов пiдлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 17 вересня 2012 року був звільнений з роботи працівник [PERSON] «ВІК-ЕКСПО» [PERSON] При звільненні [PERSON] з роботи було допущено ряд порушень трудового законодавства, що потягло за собою звернення [PERSON] до суду з позовом про зобовязання внести запис до трудової книжки, стягнення заборгованості із заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням трудових прав. Допущені порушення були встановлені під час розгляду цивільної справи № 569/18414/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] «ВІК-ЕКСПО», що спонукало [PERSON] «ВІК-ЕКСПО» до укладення з [PERSON] мирової угоди, яка була визнана ухвалою Рівненського міського суду від 16 липня 2014 року. Згідно умов мирової угоди [PERSON] «ВІК-ЕКСПО», серед іншого, сплатив на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 11848,52 грн в рахунок заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 18 вересня 2012 року по 17 вересня 2013 року включно, а також сплатив усі податки із заробітної плати [PERSON] у розмірі 2214,60 грн та єдиний соціальний внесок у сумі 5898,23 грн, що в загальному становить 19961,35 грн. Таким чином, внаслідок незаконного звільнення [PERSON] з роботи, [PERSON] «ВІК-ЕКСПО» було завдано матеріальної шкоди на суму 19961,35 грн. Відповідно до частини першої статті 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Згідно пункту 8 статті 134 КЗпП України, відповідно до законодавства службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству, установі, організації. Відповідно до розяснень, наведених у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Як встановлено судом шкода у розмірі 19961,35 грн була заподіяна [PERSON] «ВІК-ЕКСПО» у звязку з оплатою часу вимушеного прогулу [PERSON], звільненого за наказом директора [PERSON] «ВІК-ЕКСПО» [PERSON] з порушенням закону, а тому саме вона має відповідати за заподіяну товариству шкоду у повному розмірі цієї шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України. При цьому суд враховує, що, як слідує з обставин, викладених позивачем у позовній заяві та відповідачами [PERSON] і [PERSON] у своїх запереченнях на позовну заяву, всі дії, які призвели до заподіяння [PERSON] «ВІК-ЕКСПО» згаданої шкоди, відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були вчинені за безпосередніми вказівками їх керівника директора товариства [PERSON] Суд також враховує, що відповідач [PERSON] будь-яких заперечень проти позову, в тому числі і щодо обставин вчинення дій, які спричинили [PERSON] «ВІК-ЕКСПО» шкоду, суду не подала. За встановлених по справі обставин суд прийшов до висновку, що шкода, заподіяна [PERSON] «ВІК-ЕКСПО» у звязку з оплатою часу вимушеного прогулу [PERSON] у розмірі 19961,35 грн підлягає стягненню з [PERSON], а тому позов [PERSON] «ВІК-ЕКСПО» в частині позовних вимог до [PERSON] суд визнає доведеним та обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Натомість, за наведених обставин, позов [PERSON] «ВІК-ЕКСПО» в частині позовних вимог до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суд визнає недоведеним та безпідставним, а тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на договори про повну матеріальну відповідальність, укладені [PERSON] «ВІК-ЕКСПО» з [PERSON] 01 грудня 2011 року, [PERSON] 25 липня 2012 року та [PERSON] 06 листопада 2012 року. Вказані договори про повну матеріальну відповідальність містять положення щодо прийняття на себе працівниками повної матеріальної відповідальності за нанесення роботодавцю матеріальної та моральної шкоди будь-якого характеру, якої зазнав роботодавець у звязку з діями чи бездіяльністю працівника. Саме на ці положення посилається позивач в обґрунтування підстав притягнення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до матеріальної відповідальності. Разом з тим, суд визнає, що вказані положення договорів про повну матеріальну відповідальність суперечать положенням трудового законодавства. Так, відповідно до вимог статті 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] займали посади, відповідно, інспектора з кадрів, директора з персоналу та менеджера з персоналу, а шкода, заподіяна у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, не має ніякого відношення до зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва переданих їм цінностей. Покладення на відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] матеріальної відповідальності за вказану шкоду на підставі положень договорів про повну матеріальну відповідальність, які суперечать статті 135-1 КЗпП України, суд визнає безпідставним.

Outcome: partial