Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

ТОВ «Рівнетеплоенерго» (надалі - позивач), діючи через свого представника Матляк Т.М., звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідачка), в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за надані послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання в розмірі 78 162 грн. 04 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання до багатоквартирного будинку, що за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . В судове засідання представниця позивача не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву у якій просила провести розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити. В судове засідання відповідачка повторно не з`явилася. Про день та час розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином про розгляд справи на 07.07.2021, 20.08.2021. Причин своєї неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала. Судові повістки, направлені за адресою відповідачки, за якою остання, як вбачається з відповіді з Управління державної Міграційної служби в Рівненській області № 04/9318 від 28.05.2021, зареєстрована і проживає, повернуті суду з відміткою пошти про причини її невручення: за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відтак, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідачки в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено, ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ), власницею якого є [PERSON] . Розрахунок вартості наданих послуг здійснюється ТОВ «Рівнетеплоенерго» за тарифами з теплопостачання у розмірах затверджених рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради №6 від 04 січня 2011 року (із відповідними змінами) та постановами НКРЕКП «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями послуг» (із відповідними змінами). Надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води здійснювалося у відповідності до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов`язки споживача і виконавця, а також інші питання. Відповідачка не виконує свого обов`язку по оплаті цих послуг, внаслідок чого за нею за період з березня 2008 року по березень 2021 року утворилася заборгованість в розмірі 78 162 грн. 04 коп., що підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку № [NUMBER] . Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічні положення містить і стаття 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на час розгляду справи. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачавід оплати послуг у повному обсязі. Обов`язок відповідача як власника квартири та споживача житлово-комунальних послуг, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР. Згідно з оборотною відомістю за період з березня 2008 року по березень 2021 року по особовому рахунку № [NUMBER] відповідачкою частково проведено оплату послуг в квітні 2015 року в сумі 100 грн. 00 коп., в березні 2016 року 100 грн. 00 коп., в жовтні 2016 року - 400 грн. 00 коп., в листопаді 2016 року - 50 грн. 00 коп., в березні 2017 року 100 грн. 00 коп., в травні 2017 року - 100 грн. 00 коп., в червні 2017 року - 100 грн. 00 коп., в липні 2017 року - 100 грн. 00 коп., у вересні 2017 року - 100 грн. 00 коп., у жовтні 2017 року - 100 грн. 00 коп., в січні 2018 року - 100 грн. 00 коп., в березні 2018 року - 100 грн. 00 коп., в травні 2018 - 100 грн. 00 коп., в серпні 2018 року - 200 грн. 00 коп., в жовтні 2018 року - 100 грн. 00 коп., в грудні 2018 року - 150 грн. 00 коп., в квітні 2019 року - 100 грн. 00 коп., в травні 2019 року - 100 грн. 00 коп., в липні 2019 року - 100 грн. 00 коп., в серпні 2019 року - 200 грн. 00 коп., у вересні 2019 року - 100 грн. 00 коп., в жовтні 2019 року - 200 грн. 00 коп., в листопаді 2019 року - 300 грн. 00 коп, в лютому 2020 року - 200 грн. 00 коп., в червні 2020 року - 200 грн. 00 коп., в липні 2020 року - 200 грн. 00 коп., в липні 2020 року - 100 грн. 00 коп., у вересні 2020 року - 200 грн. 00 коп., в березні 2020 року - 200 грн. 00 коп. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2055 року №630 передбачено, що оплата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином суд робить висновок про те, що відповідачка, отримавши за спірний період послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води належної якості, зобов`язана була оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів. Однак, відповідачка користуючись послугами з теплопостачання ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснювала їх оплату лише частково, вказане підтверджується особовим рахунком № [NUMBER] . За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені дослідженими доказами у справі, а відтак, позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2270 грн. 00 коп.

Outcome: approved