Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що з 01.07.2013 року ТОВ «Житлосервіс-КР» є управителем будинків, споруд та прибудинкової території у Довгинцівському районі м. Кривого Рогу. Послуги з утримання позивач надав відповідачу в порядку ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №150 від 10.08.2004 року «Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд», Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 року «Про затвердження Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій». Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . За період з 01.02.2016 по 01.08.2017 відповідач отримав житлово-комунальні послуги від позивача на суму 5183,98 грн. У порушення вимог чинного законодавства відповідач не сплачує вартість спожитих житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за вищевказаний період. До того ж, з гідно з ч. 2 ст. 625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, тому позивач розрахував суму інфляційних збитків станом на 22.08.2017, яка становить 1037,19 грн та 3% річних - 228,78 грн. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги з урахуванням інфляційних збитків та 3% річних, а також понесені судові витрати в розмірі 1921,00 грн. Ухвалою суду від 21 квітня 2020 року, зазначену позовну заяву було залишено без руху, оскільки було встановлено, що [PERSON] померла, а відповідно до листа Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 23.10.2019, після померлої [PERSON] з заявою про прийняття або про відмову від спадщини до Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Разом з тим, як вбачається з інформаційної довідки зі спадкового реєстру, приватним нотаріусом Рукавіциним І.А. заведена спадкова справа та видано свідоцтво про право на спадщину №63780534 від 19.02.2019, після померлої [PERSON] , проте на запити суду від 05.11.2019 та 30.03.2020, щодо надання відомостей про спадкоємців та отримання свідоцтва про право на спадщину, для залучення правонаступників у справі, приватний нотаріус Рукавіцин І.А. жодним чином не надав відповіді на запитувану інформацію. 21 травня 2020 року представник позивача надав заяву про залучення правонаступника позивача. Ухвалою суду від 21 травня 2020 року залучено до участі у справі правонаступника позивача - [PERSON] . Представник позивача належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу у її відсутність, про що надала письмову заяву, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, відзиву та заперечень проти позову не надав. Будь-яких заяв та клопотань зі сторони відповідача до суду не надходило. У зв`язку з цим, зі згоди представника позивача, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до вимог ст.ст. 279-281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Як вбачається з Договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків у Саксаганському районі від 20.01.2014 та Додаткової угоди до цього договору, позивач є управителем будинків, споруд та прибудинкової території у Саксаганському районі м. Кривого Рогу, зокрема за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач є власником нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . При цьому, підставою виникнення права власності відповідача на вказане майно зазначено свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя серія та номер ННО 305690, та свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер ННО 305691, видані 19.02.2019 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, прийнявши спадщину, відповідач набула право на квартиру, успадкувавши права та обов`язки спадкодавця, тому незалежно від того чи отримала відповідач свідоцтво про право на спадщину, чи здійснила реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, вона має належним чином утримувати майно, що їй належить. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.03.2018 (справа №401/710/15-ц). Відповідно до ч. 4 ст. 319 і ст. 322 ЦК України, власність зобов`язує і власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» №2482-ХII, з наступними змінами і доповненнями, утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків. Згідно з п. 7 зазначених Правил, затверджених постановою КМУ від 24.01.2006 року, власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтями 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Такого висновку дійшов ВСУ у постанові від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-ц. З урахуванням наведеного, відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг нежитлового приміщення, за адресою: [ADDRESS] , які з 20.01.2014 надає ТОВ «Житлосервіс-КР» як управитель будинків, споруд та прибудинкової території у Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З розрахунків наданих позивачем, підтверджується факт наявності заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги, яка з 01.02.2016 по 01.08.2017 складає 11766,48 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач своїх обов`язків по утриманню належного йому майна не виконав, своєчасно оплату за надані житлово-комунальні послуги не здійснював, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за надані послуги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з цим, у позовній заяві позивач вказав, що, окрім повернення боргу за надані ним послуги, відповідач має сплатити позивачеві три відсотки річних та інфляційні втрати та надав розрахунок, згідно з яким нарахував три відсотки річних й інфляційні втрати станом на 22.08.2017, у розмірі 228,78 грн та 1037,19 грн відповідно. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). Враховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три відсотки, тому вимоги позивача у цій частині також підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Отже, з урахуванням задоволення позову у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1921,00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved