Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

сторони в шлюбі з 19.10.2013р., мають сина [PERSON] , [INFO] 29.03.2019р. [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він зловживав алкогольними напоями, матеріально не забезпечував сім`ю, інше, тому припинили подружні стосунки, сім`я розпалась, просила розірвати шлюб. В суді позивачка [PERSON] позов підтримала, пояснила, що подружнє життя не склалось з вини відповідача, він матеріально не забезпечував сім`ю, зловживав алкогольними напоями, інше, тому в серпні 2018р. припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, вона втратила до нього почуття любові, що 01.07.2019р. вигнала його, примирення між ними неможливе, дала інші пояснення, настоює на розірванні шлюбу. Від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась. Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належно (а.с.14, 23). Оскільки відповідач, будучи належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, а позивачка не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі, суд, з огляду на положення ст. 280 ЦПК України, приходить висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Із пояснень позивачки [PERSON] , із свідоцтва про шлюб і копії свідоцтва про народження убачається, що сторони в шлюбі з 19.10.2013р., мають сина [PERSON] , [INFO] , в серпні 2018р. припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть. Не брати до уваги покликання позивачки про припинення подружніх відносин з відповідачем, суд підстав не має. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] , мотивуючи в т.ч. тим, що не любить відповідача, заперечує можливість примирення і відновлення подружніх стосунків з ним. Відповідач [PERSON] на виклики до суду не реагує, що з урахуванням тверджень позивачки про припинення подружніх стосунків, суд розцінює як його небажання до налагодження чи відновлення сімейних стосунків із позивачкою. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку порушуватиме права позивачки, суд задоволює позов.

Outcome: approved