Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 64350грн. Позовні вимоги обґрунтував позивач тим, що відповідно до укладеного договору позики № 2018-02-00416 від 8 лютого 2018 року відповідач отримав позику у розмірі 5000грн. зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 2 відсотка за кожен день користування грошовими коштами (732 відсотка річних) строком на 5 днів до 12 лютого 2018 року. В зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань станом на 3 грудня 2018 року заборгованість складає 64350грн., яка складається з 5000грн. основного боргу за позикою, 29600грн. заборгованості по процентам за користування грошовими коштами, 250грн. штрафу, 29500грн. пені, яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 17 грудня 2018 року справу призначено к розгляду у спрощеному позовному провадженні відповідно до ст.274 ЦПК України. Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідач повідомлені належним чином. Заперечення проти такого розгляду справи від відповідача не надходило. Відповідач надав відзив на позов, в якому просив зменшити розмір пені у зв'язку з матеріальним станом. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи,суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору позики № 2016-03-01274 від 15 грудня 2016 року відповідач отримала позику у розмірі 2500грн. зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 2 відсотка за кожен день користування грошовими коштами (732 відсотка річних) строком на 14 днів до 28 грудня 2016 року. Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 6 листопада 2018 року заборгованість складає 36350грн., яка складається з 2500грн. основного боргу за позикою, 33850грн. заборгованості по процентам за користування грошовими коштами (а.с.53-65). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статей 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору позики № 2018-02-00416 від 8 лютого 2018 року відповідач отримав позику у розмірі 5000грн. зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 2 відсотка за кожен день користування грошовими коштами (732 відсотка річних) строком на 5 днів до 12 лютого 2018 року. Ураховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після 12 лютого 2018 року позивач не міг нараховувати такі проценти. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення суми боргу повністю - в розмірі 2500грн., а в частині стягнення заборгованості по процентам за користування грошовими коштами - вимоги підлягають задоволенню частково: стягненню підлягають відсотки за період дії договору позики - з 8 по 12 лютого 2018 року, тобто за 5 днів. Ця сума складає 500грн. (5 днів х на 2 відсотка від 5000грн., 2 відсотка від 5000грн. складає 100грн. (5000/100х2), тому сума відсотків складає: 5х100=500). Також з відповідача на підставі ст.625 ЦК України підлягають стягненню пеня в межах позовних вимог в сумі 29500грн. та штраф в межах позовних вимог в сумі 250грн. Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав суду жодного доказу належного, допустимого та достовірного у відповідності до ст.ст.77-79 ЦПК України щодо заперечень проти позову, наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідач не спростував. Відзив на позов не надіслав. Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в сумі 5000грн., 500грн. заборгованості по процентам за користування грошовими коштами, 29500грн. пені та 250грн. штрафу, а тому суд доходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані на нормах закону і повинні бути задоволені частково із зменшенням суми процентів на підставі вищезазначених норм. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial