Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], у якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 24.05.2016-000001077 від 24.05.2016р. у розмірі 26\~880,00 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до вказаного кредитного договору відповідач отримала транш у розмірі 7\~000,00 грн. на умовах, передбачених договором з кінцевим терміном повернення до 20.02.2017р., однак відповідач порушує взяті на себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів позивачу. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2017р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи на 29.11.2017р. Відповідачем 29.11.2017р. надано суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 29.11.2017р., у звязку з необхідністю звернення за правовою допомогою. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.11.2017р. судове засідання відкладено на 17.01.2018р. У судове засідання 17.01.2018р. відповідач не зявилась, надала суду заяву про відкладення розгляду справи у звязку з відрядженням її адвоката. Доказів на підтвердження такого відрядження суду не надано. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2017р. судове засідання відкладено на 31.01.2018р. В судове засідання представник позивача не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Матеріали справи містять від нього заяву, у якій представник позивача просить суд справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримає та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач або його представник в судове засідання повторно не з`явились. Відповідачем 31.01.2018р. надано суду заяву, у якій вона посилаючись на необхідність надання довіреності представнику, просить відкласти розгляд справи. Беручи до уваги розумність строків розгляду цивільних справ, враховуючи не надання відповідачем суду доказів поважності причин неявки у судові засідання, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи на іншу дату. Враховуючи обізнаність відповідача щодо часу та місця розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, а також за відсутності заперечень позивача, суд доходить висновку про достатність правових підстав для ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 24.05.2016р. між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір №\~24.05.2016-000001077, згідно умов якого банк надав відповідачу транш у розмірі 7\~000,00 грн., а відповідач зобовязалась кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором (а.с.5-9). Згідно з ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. На підставі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Всупереч вищевикладеним положенням, відповідач свої зобовязання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за кредитним договором №\~24.05.2016-000001077 від 24.05.2016р., яка відповідно до розрахунку станом на 12.07.2017р. становить 26\~880,00\~грн. та складається з: отриманого траншу у розмірі 7\~000,00 грн., плати за користування траншем, сплаченої відповідачем за перенесення (пролонгацію) строків повернення траншу у розмірі 1\~960,00 грн. та заявленого розміру пені у розмірі 17\~920,00 грн. (а.с.4). Відповідач всупереч положенням статті 60 ЦПК України не надала суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості. Водночас, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, ч.3 ст.551 ЦК України, з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014р. №6-100цс14, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч 1 ст.3607 ЦПК України. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що розмір заявленої до стягнення позивачем пені підлягає зменшенню до суми основної заборгованості та додаткової плати за користування траншем, а саме до 8\~960,00 грн., оскільки вона відповідно до ч.3 ст.551\~ЦК України значно перевищує розмір завданих відповідачем збитків. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial