Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

ТзОВ «Вердикт Капітал» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 25.05.2018 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №600814551, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 3500,00 грн. Умовами договору визначено, що товариство зобов`язалось надати позичальникові кредит в сумі 3500 грн та встановлено строк дії договору з моменту його укладення 28 днів. Проценти за користування кредитом становлять 3,65% річних. Крім того, додатковою угодою від 23.06.2018 року продовжено строк дії договору на 30 днів. Вказує, що 02 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №02/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №600814551 від 25.05.2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Зазначає, що відповідач свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитом не виконав і станом на 25.05.2021 року загальна сума його боргу становить 18255,75 грн. У зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» вказану заборгованість, судові витрати, пов`язані з розглядом справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно з розрахунком заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що за [PERSON] станом на 24.05.2021 року рахується заборгованість в розмірі 18255,75 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 3469,30 грн., відсотками - 1710,42 грн., пеня - 12064,20 грн., нараховані 3% річних - 303,97 грн. та втрати від інфляції - 707,86 грн. (а.с. 14-16). В обґрунтування вимог про стягнення заборгованості позивач посилається на кредитний договір №600814551 від 25.05.2018 року, який був укладений в електронній формі між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] (а.с. 9-11). Разом з тим, надані позивачем та ТОВ «Манівео швидка медична допомога» копії кредитного договору №600814551 від 25.05.2018 року та додаткова угода до договору від 23.06. 2018 року, не містять підписів сторін договору (а.с. 9-11). Крім того, позивачем не представлено суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту в сумі 3500,00 грн., його погашення, якщо таке відбувалося (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки по рахунку та інше, не надано належного розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором. Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту отримання [PERSON] від товариства кредитних коштів у розмірі 3500 грн. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір. Відтак, позивач не довів факту прийняття відповідачем запропонованих йому умов кредитного договору. Відповідний правовий висновок наданий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, від 23 грудня 2020 року, справа №191/2648/17. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Крім того, суд враховує, що відповідно до положень ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. За змістом ст. ст. 513, 514, 516 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 02 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №02/1118-01, відповідно до умов якого, ТзОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі за договором кредиту №600814551 від 25.05.2018 року, укладеного між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та боржником, на підставі укладеного договору факторингу. Однак, позивачем не надано докази відступлення прав вимоги від товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» як сторони кредитного договору №600814551 від 25.052018 року до ТзОВ «Таліон плюс». Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Однак, позивачем не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження тих обставин, що [PERSON] отримав кредит в розмірі 3500 грн. від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» шляхом підписання кредитного договору в письмовій чи електронній формі, засвідченим його електронним цифровим підписом, наявності за відповідачем заборгованості, факту виникнення права вимоги у ТОВ «Вердикт Капітал». Таким чином, дослідивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed