Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. Позивачка [PERSON] 25.06.2021 року звернулася у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою (зареєстрована за вх. № 12238) про вирішення трудового спору, в якій просить ухвалити рішення про визнання трудових відносин між нею та відповідачем ТзОВ «ТАЙМ ЕНД СПЕЙС» припиненими з 28.05.2021 року у зв`язку із звільненням позивачки [PERSON] з посади монтера кабельного виробництва за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, зобов`язання відповідача ТзОВ «ТАЙМ ЕНД СПЕЙС» видати позивачці [PERSON] у встановленому законом порядку заповнену трудову книжку, стягнення на користь позивачки [PERSON] з відповідача ТзОВ «ТАЙМ ЕНД СПЕЙС» заборгованість із заробітної плати за період з 01.02.2021 року по 28.05.2021 року у розмірі 23 666 грн. 67 коп., а також середнього заробітку за весь час затримки із розрахунку на період з 01.02.2021 року по дату ухвалення судом рішення, без урахування податків та інших обов`язкових платежів. Позов обґрунтовано тим, що у серпні 2012 року позивачка була прийнята на роботу до відповідача на посаду монтера кабельного виробництва. З серпня 2014 року по липень 2017 року позивачка перебувала у відпустці по догляду за першою дитиною до досягнення нею трирічного віку, після того з 31.01.2018 року по 31.01.2021 року перебувала у відпустці по догляду за другою дитиною до досягнення нею трирічного віку. 01.02.2021 року позивачка з`явилась за місцем її роботи у відповідача для написання заяви про вихід із відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, проте до роботи її не допустили, мотивуючи це тим, що за адресою: [ADDRESS] знаходиться не відповідач, а інше підприємство ТзОВ «ТАЙМ ЕНД СПЕЙС Україна». Позивачка звернулась із заявою про звільнення з роботи за згодою сторін від 31.03.2021 року до керівника ТзОВ «ТАЙМ ЕНД СПЕЙС» [PERSON] , однак така заява, разом із конвертом, повернулась їй, втім, як вияснилось пізніше, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11.02.2021 року у справі № 464/664/20 визнано припиненими трудові відносини між [PERSON] та ТзОВ «ТАЙМ ЕНД СПЕЙС». Опісля позивачка, переслідуючи мету із захисту своїх трудових прав, звернулась в Стрийську окружну прокуратуру із заявою про вчинення кримінального правопорушення, котра, на її звернення листом від 12.05.2021 року № 14.57/4-28 повідомила останню про направлення за належністю таку її заяву в Стрийське РУП ГУ НП у Львівській області. Поряд з цим, 12.05.2021 року позивачка повторно звернулася до відповідача із заявою про звільнення з займаної посади за власним бажанням, однак конверт разом із заявою повертається із довідкою від 14.05.2021 року на ньому, відповідно до котрої адресат відсутній за вказаною адресою. Відтак позивачка, зазначає, що оскільки відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку закінчилась 31.01.2021 року, то приступити до виконання своїх робочих обов`язків вона повинна була з 01.02.2021 року, зважаючи, що цього не відбулось, у відповідача перед нею виникла заборгованість із виплати заробітної плати за період з 01.02.2021 року по 28.05.2021 року у грошовому розмірі 23\~666 грн. 67 коп.. Враховуючи наведене, остання змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх трудових прав. Відповідач у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] до нього про визнання трудових відносин припиненими, зобов`язання видати трудову книжку, стягнення заборгованості із заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не подав. Заяви та клопотання учасників справи. Разом із позовною заявою, позивачкою [PERSON] 25.06.2021 року подано заяву про звільнення від сплати судового збору за три із чотирьох позовних вимог, дві з котрих немайнового характеру, та одна майнового характеру, котру задоволено частково, зокрема у спосіб вирішення питання про відстрочення сплати такого судового збору. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи, котрі б залишалися невирішеними, у тому числі й про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та інших її учасників, у визначені чинним ЦПК України й судом строки та порядку, до суду не надходило. \~ \~ \~ \~ Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 29.06.2021 року задоволено частково заяву [PERSON] про звільнення її від сплати судового збору, зокрема у спосіб вирішення питання про його відстрочення. Відстрочено сплату судового збору за три з чотирьох пред`явлених [PERSON] позовних вимог до ТзОВ «ТАЙМ ЕНД СПЕЙС», а саме про визнання трудових відносин припиненими, зобов`язання видати трудову книжку та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, до ухвалення судового рішення у даній справі. У задоволенні решти вимог заяви [PERSON] про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження у залі судових засідань приміщення суду, розміщеного по вул. Т.Шевченка, буд. 89, 26.07.2021 року о 12.00 год., без проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 26.07.2021 року постановлено відкласти судовий розгляд у даній цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження 18.08.2021 року о 12 год. 00 хв., оскільки 09.07.2021 року на адресу суду від відповідача повернулося рекомендоване повідомлення із довідкою про причини невручення «за зазначеною адресою адресат відсутній», а на переконання суду, наведені обставини били перешкодою для можливості вирішити справу у визначений для цього час за наявними матеріалами. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. В силу ч. 2 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до\~ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року в справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03) Європейський Суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини у цілому трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами у порядку захисту своїх трудових прав, та причетність до порушення таких її прав ТзОВ «ТАЙМ ЕНД СПЕЙС», встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Судом встановлено, що у серпні 2012 року позивачка прийнята на роботу до відповідача, що підтверджується даними форми ОК-7 щодо неї із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного Фонду України, з якого вбачається, що відповідач у період з 08.2012 року по 12.2017 року здійснював відрахування в пенсійний фонд із заробітку позивачки, а також випискою руху коштів по рахунках позивачки, з котрої вбачається надходження коштів(заробітна плата) від відповідача за періоди: з 08.2012 року по 08.2014, з 01.2017 року по 04.2017 року, з 11.2017 року по 12.2017 року. Позивачка являється матір`ю сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] та свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , у зв`язку з чим нею було оформлено відпустку по догляду за дітьми до досягнення ними трьох років, що підтверджується індивідуальними відомостями про позивачку із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного Фонду України. 01.02.2021 року, після закінчення терміну перебування позивачки у відпустці по догляду за другою дитиною до досягнення нею трьох років, котра закінчилась 31.01.2021 року, остання, маючи намір написання заяви про вихід із відпустки, з`явилась за місцем своєї праці до відповідача за адресою: [ADDRESS] , однак до роботи її не допустили, мотивуючи це тим, що за адресою: [ADDRESS] знаходиться не відповідач, а інше підприємство ТзОВ «ТАЙМ ЕНД СПЕЙС Україна». Із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місцезнаходженням відповідача ТзОВ «ТАЙМ ЕНД СПЕЙС» (код ЄДРПОУ 37831243) є адреса: Львівська область, м. Стрий, вул. Сколівська, 9-А. Судом встановлено, що позивачка звернулась із заявою про звільнення з роботи за згодою сторін від 31.03.2021 року до керівника відповідача [PERSON] , однак така заява, разом із конвертом, повернулась їй, втім, як вияснилось пізніше, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11.02.2021 року у справі № 464/664/20 визнано припиненими трудові відносини між [PERSON] та ТзОВ «ТАЙМ ЕНД СПЕЙС». Опісля, позивачка переслідуючи мету із захисту своїх прав, звернулась в Стрийську окружну прокуратуру, котра, на її звернення листом від 12.05.2021 року № 14.57/4-28 повідомила останню про направлення за належністю її заяву про кримінальне правопорушення в Стрийське РУП ГУ НП у Львівській області. Поряд з цим, 12.05.2021 року позивачка повторно звернулася до відповідача із заявою про звільнення з займаної посади за власним бажанням, однак будь-якої відповіді на свою заяву позивачка не одержала, а конверт разом із заявою повернувся із довідкою від 14.05.2021 року на ньому, відповідно до якої адресат відсутній за вказаною адресою. Після вказаних дій позивачка, вважаючи, що подальше формальне перебування у трудових відносинах із відповідачем порушує її права на вільний вибір праці, оскільки жодної роботи вона не здійснює, їй не нараховується та не виплачується заробітна плата у зв`язку з відсутністю відповідача за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: Львівська область, м. Стрий, вул. Сколівська, 9-А, що, відповідно, має наслідком неможливість розірвати трудові відносини з відповідачем, тому з метою захисту порушених прав вона звернулася до суду з цим позовом. Тобто, спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неможливістю розірвати трудові відносини, невидачею трудової книжки, невиплатою ним заробітної плати та відповідно стягненням компенсаційних виплат за затримку розрахунку. Релевантні норми та джерела права, а також роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, мотиви їх застосування. До правовідносин, котрі склалися між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, КЗпП України, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», Закону України «Про оплату праці», ЦК України. Норми Конституції України є нормами прямої дії, положеннями ст. 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням вказаної норми, Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 07.07.2004 року в справі № 1-14/2004, від 16.10.2007 року в справі № 1-16/2007 та від 29.01.2008 року в справі № 1-5/2008 вказав на те, що визначене ст.\~43\~Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Трудові відносини всіх працівників регулюються КЗпП. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (ст. 1 КЗпП України). Згідно з приписами ч. 1 ст.\~3\~КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У ч. 2 ст.\~22\~КЗпП України встановлено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Підстави припинення трудового договору встановлені у ст. 36 КЗпП України, однією із котрих є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. 38, 39 КЗпП України). Так, за змістом ч. 1 ст.\~38\~КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до ч. 2 ст. 38 КЗпП України, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Положеннями ч. 1 ст.\~94\~КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За положеннями ст.\~47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст.\~115\~КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.\~ст.\~116,\~117\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Уразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз`яснень, котрі містяться у пунктах 6, 20 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~про оплату\~праці» від\~24.12.1999\~року за № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.\~117\~КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз`яснення цієї норми права надав Конституційний Суд України у своєму рішенні № 4-рп/2012 від 22.02.2012 року у справі щодо офіційного тлумачення положень ст.\~233\~КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 117, 237-1 КЗпП України. У своїй постанові від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що за змістом норм статей 94, 116, 117\~КЗпП України та статей 1, 2\~Закону України\~«Про оплату\~праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Відповідно до роз`яснень, даних у пункті 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 08.02.1995\~року за\~№ 100 середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Відповідно до абзаців третього-п`ятого вказаного Порядку, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду. Згідно з пунктом 10 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» місцезнаходження юридичної особи фіксується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань та є обов`язковими відомостями при реєстрації юридичної особи. У ст.\~93\~ЦК України визначено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. Статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Висновком суду за результатами розгляду справи. Надані позивачкою докази є узгодженими між собою, не викликають сумнівів у їх належності, допустимості, достовірності, достатності, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для припинення трудових відносин. Суд вважає, що позивачка належним чином та у визначеному законом порядку повідомила відповідача за місцем знаходження юридичної особи про намір припинити трудові відносини та звільнитися з роботи за власним бажанням. У подальшому, після спливу строку попередження (двох тижнів) з дня зазначеної на довідці про повернення листа, позивачка не продовжила працювати та вимагає розірвати укладений між нею й відповідачем трудовий договір. Проте відповідач, всупереч вимогам закону та в порушення права позивачки на припинення трудових відносин й звільнення з роботи з ініціативи працівника за власним бажанням, жодних дій не вчинив, наказ про звільнення останньої з роботи та трудову книжку не видав. Відтак, датою припинення трудових відносин між сторонами по справі та звільнення позивачки з роботи з посади монтера суд вважає 28.05.2021 року, оскільки саме вказаного дня спливає строк у 14 днів з дня проставлення на довідці про повернення рекомендованого листа з попередженням про звільнення. З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання припиненими трудових відносин між сторонами по справі на підставі ч. 1 ст.\~38\~КЗпП України з 28.05.2021 року та видачу у встановленому порядку заповненої трудової книжки ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Враховуючи порушення права позивачки на припинення трудового договору, обраний нею спосіб захисту направлений на відновлення трудових прав останньої, гарантованих їй Конституцією України. Вирішуючи спірні правовідносини, які виникли в даній справі між сторонами, суд вважає доведеною наявність перед позивачкою заборгованості із заробітної плати, яка на момент розгляду справи складає 23\~666 грн. 67 коп. (у зв`язку з відсутністю доходів за попередні місяці, з розрахунку отримання розміру мінімальної заробітної плати, визначеної ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»), а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивачки слід стягнути заборгованість із заробітної платив розмірі 23\~666 грн. 67 коп., без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів. Крім того, оскільки судом встановлено, що на момент звільнення, а саме станом на 28.05.2021 року відповідачем не здійснено повний розрахунок з позивачкою, то час затримки належних позивачці як звільненій 28.05.2021 року працівнику сум, складає період з 29.05.2021 року, і по день ухвалення рішення у цій справі. За таких обставин, до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.05.2021 року (наступний робочий день після звільнення), а не з 01.02.2021 року, як про це про сить позивачка, по 18.08.2021 року (дата ухвалення даного судового рішення). При цьому, при розрахунку оплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з положень, наведених у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~ від\~08.02.1995\~року за № 100. Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати позивачки слід розраховувати з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата (тобто, якщо подія відбулась у травні, то за основу слід взяти попередні два місяці: квітень і березень), а, відтак, складає: (6\~000 грн. + 6 000 грн.) : 44 = 272 грн. 73 коп., де 6\~000 грн. мінімальна заробітна плата за квітень та березень 2021 року; 44 дні це сума робочих днів у березні і квітні 2021 року. Відтак, суд погоджується з розрахунком середньоденної заробітної плати, наданим позивачкою, оскільки такий здійснювався, виходячи з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку у зв`язку з відсутність доходів за попередні місяці з розрахунку отримання розміру мінімальної заробітної плати, визначеної ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік». Розраховуючи розмір середньої заробітної плати, суд враховував, що згідно із ст.\~50\~КЗпП України тривалість робочого часу для найманих працівників має бути не більше 40 годин у тиждень. Так, при 5-денному робочому тижні з двома вихідними днями тривалість робочого дня не перевищує 8 годин. Кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні з 28.05.2021 року, дня наступного за днем звільнення, до дня ухвалення рішення складає 55 робочих днів. Відтак, з відповідача слід стягнути на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.05.2021 року по 17.08.2021 року в розмірі 15\~000 грн. 15 коп. (із розрахунку 272 грн. 73 коп. (середньоденний заробіток позивачки) х 55 робочих днів, часу затримки розрахунку при звільненні). Отже, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалась позивачка, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, тобто за виключенням періоду для стягнення середнього заробітку за час затримки з 01.02.2021 року по 28.05.2021 року. Решта позовних вимог є у повній мірі підставною та обґрунтованою, підлягає до задоволення. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, враховуючи звільнення позивачки на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору за пред`явленим й прийнятим судом до розгляду позовної вимогами про стягнення заборгованості із заробітної плати, а також задоволення такої позовної вимоги, - слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, зокрема стягнути з відповідача на користь держави 908 грн.. Також, зважаючи, що інші три позовні вимоги позивачки задоволені, а сплата судового збору за такі, згідно ухвали судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.06.2021 року у цій справі, відстрочено до ухвалення судового рішення, то належний до справляння судовий збір за них у розмірі 2\~724 грн., також належить стягнути з відповідача на користь держави. Отже, всього до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 3\~632 грн. Доказів понесення учасниками цієї справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: partial