Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 999 978 грн. 33 коп. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 27.02.2007 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» (Банк), та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір № 0101/0207/88-026, за умовами якого позичальник отримав від Банку кредитні кошти в розмірі 50 000 доларів США, строком користування до 20.02.2017року зі сплатою 14% річних за користування кредитом. Внаслідок неналежного виконання позичальником свої зобов`язань за кредитним договором щодо повернення отриманого кредиту та сплати нарахованих відсотків станом на 15.05.2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором, яка включає заборгованість за кредитом у розмірі 34 242,95 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 704 354 грн. 64 коп., та заборгованість по відсотках у розмірі 6 818,48 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 140251 грн. 59 коп. Також відповідно до положень кредитного договору за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором позивачем нараховано пеню за останній календарний рік перед зверненням позивача до суду в розмірі 155 372грн. 10 коп. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та факторинговою компанією «Вектор плюс» (Фактор) укладено договір факторингу, відповідно до якого Банк відступив Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договорам, в тому числі й за вищезазначеним кредитним договором. В свою чергу, ТОВ «ФК «Вектор плюс» 28 листопада 2012 року уклало з ТОВ «Кредитні ініціативи» договір факторингу, відповідно до якого відступило позивачу право вимоги за кредитними договорами, право вимоги за якими належить ТОВ «ФК «Вектор плюс», зокрема й за кредитним договором, укладеним з [PERSON] . Враховуючи, що на підставі вказаних договорів відбулася заміна кредитора і ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 27.02.2007 року №0101/0207/88-026, позивач просить стягнути з відповідача, наявну заборгованість за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 999 978 грн. 33коп. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності і не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову заперечив надавши зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним посилаючись на те, що кредитний договір від 27.02.2007року з АКБ « ТАС- Комерцбанк», [PERSON] ним не підписувався, та кредитні кошти не отримувалися. [PERSON] лише в підтвердження наміру укладання кредитного договору надав позивачу заяву- анкету на отримання кредиту та копії паспорту та ідентифікаційного коду, однак підпис в кредитному договорі здійснений іншою особою, а не позичальником. На підставі вищевикладеного просив суд в первинному позові відмовити, а зустрічний позов задовольнити та визнати даний кредитний договір недійсним. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що первинний позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 27.02.2007 року, між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» (Банк), та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір № 0101/0207/88-26 (кредитний договір), за умовами якого Банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 50 000 доларів США на строк з 27.02.2007 року по 20.02.2017 року зі сплатою 14% річних. Відповідно до п.3.1 кредитного договору позичальник зобов`язався погасити заборгованість шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця через касу Банку згідно Графіку погашення заборгованості (Додаток №1 до кредитного договору). Пунктом 3.2 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до моменту його повернення. З матеріалів справи вбачається, що Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видавши позичальнику суму кредиту, обумовлену в кредитному договорі. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно договорів факторингу №15 від 28 листопада 2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», та від 28 листопада 2012 року, укладеного між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», Банк відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в свою чергу відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло права вимоги такої заборгованості від боржників. Відповідно до наданого реєстру заборгованостей боржників по яким ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року, позивач набув право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 0101/020 7/88-026 від 27.02.2007року станом на 15.05.2015 року на загальну суму заборгованості 999 978,33 грн., яка включає в себе заборгованість по кредиту 704 354,64грн., заборгованість по процентам 140 251,59грн. та пеню 155 372,10грн. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 1048 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти від суми позики виплачуються щомісячно до дня повернення позики. На підставі наведеного суд, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вомог, а тому підлягають задоволенню. Відповідач звернувся з зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним посилаючись на те, що кредитний договір від 27.02.2007року з АКБ « ТАС- Комерцбанк», [PERSON] ним не підписувався, та кредитні кошти не отримувалися. [PERSON] лише в підтвердження наміру укладання кредитного договору надав позивачу заяву- анкету на отримання кредиту та копії паспорту та ідентифікаційного коду, однак підпис в кредитному договорі здійснений іншою особою, а не позичальником. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06.02.2018р. призначено у справі за позовною заявою ТОВ « Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом [PERSON] до ТОВ « Кредитні ініціативи» про визнання кредитного договору недійсним - судову почеркознавчу експертизу. Згідно повідомлення Державного науково- дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України від 04.09.2018р. № 19/17-3/1/177-СЕ/18, вбачається про неможливість проведення експертизи. Частини перша і третя статті 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам моральним засадам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (Аналогічні положення містяться в пункті пятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України на кожну сторону покладено обовязок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. [PERSON] та його представник не надали суду належних, достовірних і допустимих доказів на підтвердження того, що є підставою для визнання правочину недійсним. З огляду на встановлені факти та досліджені докази, слід дійти висновку, що [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами того, що при укладенні оспорюваного договору відповідач порушив його права щодо обставин, які мають істотне значення. Відтак у задоволенні позову слід відмовити за необгрунтованістю. Також, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3654 грн. 00 коп.

Outcome: approved