Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.06.2005 року і від спільного подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] 15.08.2016 року звернулась з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що в кінці 2013 року стосунки з чоловіком розладились, вони втратили взаємоповагу та взаєморозуміння один до одного, виникали постійні сварки. В 2014 році позивач зустріла іншого мужчину, з яким проживає у фактичних шлюбних відносинах і має сина [PERSON], [INFO]. Шлюб з [PERSON] носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сімї є неможливим та недоцільним. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на мотиви такого, та доповнив, що з 2014 року сторони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, припинили шлюбні стосунки і взагалі не спілкуються. Зазначив, що позивач фактично створила нову сімю, в якій має дитину, тому категорично наполягає на розірванні шлюбу. Просить позов задовольнити. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав і про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 16.06.2005 року у Рава-Руській міській раді Жовківського району Львівській області, актовий запис №17 (а.с.4), в якому мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного з 2014 року, з того часу не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки, не спілкуються, позивач проживає у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON], з яким має малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач втратила до відповідача хороші почуття, категорично наполягає на розірванні шлюбу. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сімї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 551,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.1).

Outcome: approved