Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 12 грудня 2013 року Лопушенською сільською радою Кременецького району Тернопільської області, актовий запис №7. Свої вимоги мотивує тим, що протягом останніх років їх сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Шлюб носить формальний характер, тривалий час вони проживають окремо. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] ; сина [PERSON] , [INFO] . За її глибоким переконанням не має потреби підтримувати сімейні відносини. Подальша реєстрація шлюбу суперечить її інтересам та інтересам сім`ї. У судове засідання позивачка не з`явилася, однак від неї надійшла на адресу суду заява про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує з підстав, наведених у ньому, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відзиву на позов не подав, однак від нього надійшла на адресу суду заява про розгляд справи у його відсутності, позов визнає, просить шлюб розірвати. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 23.07.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. 16.08.2021 відповідачем подано заяву про визнання позову. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заява відповідача про визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Враховуючи, що відповідач позов визнав, визнання ним позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову відповідачем та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: Сторони по справі перебувають у шлюбі з 12 грудня 2013 року, який вони зареєстрували у Лопушенській сільській раді Кременецького району Тернопільської області, актовий запис № 7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 06.07.2021 Кременецьким відділом ДРАЦС у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Як вбачається зі світлокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.01.2014 та свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.02.2017 Лопушенською сільською радою,за час шлюбу у сторін народилися: дочка [PERSON] , [INFO] , актовий запис №2, та син [PERSON] [INFO], актовий запис №3, які на даний час є неповнолітніми. Сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство та не підтримують подружніх відносин. Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність малолітніх дітей, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: Проаналізувавши доводи сторони позивачки, викладені в позові, дослідивши письмові докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не складається. Позивачка не бажає зберігати сім`ю за умов, які склалися між подружжям, відповідач позов визнає, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати. Розподіл судових витрат: Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову, з урахуванням положень ст.141, 142 ЦПК України слід повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору та стягнути на користь позивачки з відповідача 454 грн судового збору. Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання відносить оплату судового збору у розмірі 908 грн, що підтверджується квитанцією, та просить стягнути в користь неї понесені судові витрати з відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч.2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного, ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 114, 160 СК України та

Outcome: approved