Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 2007 року і від спільного подружнього життя мають двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач звернулася з позовом у суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя у них не склалось, чому вони припинили сімейні відносини і проживають окремо один від одного, їх сім'я розпалась і примирення між ними неможливе. Крім цього просила визначити місце проживання малолітніх дітей разом з батьком, оскільки він має стабільний самостійний дохід, окреме житло і відповідно може забезпечити необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 26.03.2015 року позов [PERSON] в частині визначення місця проживання дітей залишено без розгляду. Позивач в судовому засіданні 26.01.2015 року позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала, покликаючись на мотиви такого, та доповнила, що півроку вони з відповідачем проживають окремо один від одного, а вона зустрічається з другим мужчиною, з яким бажає створити сім'ю, томубудь-які підстави для збереження сім'ї відсутні, вона наполягає на розірванні шлюбу і просить позов задовольнити. В судовому засіданні 26.01.2015 року відповідач не заперечив проти розірвання шлюбу. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 26.01.2015 року провадження у справі зупинялось на два місяці у зв'язку з необхідністю надання сторонам строку для примирення. Позивачка 26.03.2015 року у судовому засіданні позов підтримала, підтвердила обставини, на які посилається, відмітивши, що під час строку для примирення, який надавався судом, налагодити сімейні відносини не вдалося. Відповідач в судовому засіданні 26.03.2015 року не заперечив проти розірвання шлюбу, підтвердив, що сімейне життя не склалося, вони з дружиною тривалий час не підтримують сімейних відносин, проживають окремо оди від одного. Просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 21.07.2007 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 1789 (а.с.3), від спільного подружнього життя мають двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.4, 5). Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного з серпня 2014 року, не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки, а позивач тривалий час зустрічається з іншим чоловіком, з яким має намір створити сім'ю. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Суд намагався зберегти сім'ю сторін, надавав їм термін для примирення, проте вони не помирилися, категорично примиритись не бажають, наполягають на розірванні шлюбу, що свідчить про те, що вони втратили один до одного довіру та хороші почуття. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї Іванух неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. З огляду на те, що позивач просила усі судові витрати залишити за нею, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволення позову з відповідача судові витрати.

Outcome: approved