Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 2000 року і мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Заявляючи про фактичне припинення подружніх стосунків, позивач з позовом про розірвання шлюбу звернувся до суду. Позовна заява поступила до суду 18 квітня 2017 року. Сторони у судові засідання, призначені на 03, 18 травня та 01 червня 2017 року не з'являлися. Зокрема, відповідач двічі подавала заяви про відкладення розгляду справу у зв'язку з неможливістю явки (а.с. 14, 21). У судове засідання на 01 червня 2017 року, сторони не з'явилися. Представник позивача (а.с. 7) 22 травня 2017 року подала до суду заяву (а.с. 25-26), в якій просила розглянути справу без присутності позивача та її присутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розірвати шлюб та не надавати строк на примирення, оскільки позивач не вбачає за можливе примирення з відповідачем. Відповідач [PERSON] 19 травня 2017 року подала до канцелярії суду заяву про слухання справи у її відсутності (а.с. 23). Одночасно просила надати строк на примирення з позивачем терміном на 6 місяців. Ухвалою суду від 01 червня 2017 року подружжю було надано строк на примирення терміном у три місяці. В судове засідання сторони, які були належним чином повідомленні про час і місце слухання справи (а.с. 33, 34), не з'явилися, подавши заяви про слухання справи за їх відсутності та про підтримання та визнання позовних вимог відповідно (а.с. 37, 36). З урахуванням положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін на підставі доказів, поданих суду разом з позовом. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Так, із тексту позовної заяви слідує, що відносини у шлюбі не склались через різні погляди кожного з подружжя на життя та несумісність характерів. На даний час вони не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет та не проживають спільно. Відповідач у своїй заяві від 22 серпня 2017 року (а.с. 36) позов визнала. Із копії повторного свідоцтва про укладення шлюбу (а.с 4) слідує, що сторони з 28 жовтня 2000 перебувають у зареєстрованому шлюбі, а копіями свідоцтв про народження доводиться, що вони мають двох спільних дітей: неповнолітню [PERSON], [INFO] та малолітню [PERSON], [INFO] (а.с. 5,6) Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві обґрунтував свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач визнала позов і не заперечила проти розірвання шлюбу. На підставі викладеного, суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати.

Outcome: approved