Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Сторони уклали шлюб 18 жовтня 2002 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину. Позивач прохає розірвати шлюб, обґрунтовуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння і різні погляди на сімейне життя та обов`язки подружжя, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини припинені з 2014 року. Позивач подала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач з позовом згоден і теж подав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В зв`язку з визнанням відповідачем позову суд згідно з ч. 3 статті 200, ч. 4 статті 206 ЦПК України ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З частини 3 статті 105 СК України вбачається, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини 3 статті 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Між сторонами склалися відносини, що перешкоджають подальшому спільному проживанню. З-за різних поглядів на сімейне життя та обов`язки подружжя та відсутність взаєморозуміння сторони перестали розуміти і поважати одне одного, в сім`ї постійно виникали сварки, що призвело до фактичного розпаду сім`ї. Нездорова обстановка в сім`ї негативно впливала на виховання дитини. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини припинені з 2014 року позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини. Дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню, так як подальше спільне проживання сторін і збереження сім`ї неможливі, шлюб між сторонами носить формальний характер і зберігати його на майбутнє недоцільно, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини, перебування сторін у шлюбних відносинах не ґрунтується на їх вільному волевиявленні. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в позовній заяві прохає після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: approved