Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі ТДВ СК «Альфа-Гарант) звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору страхування недійсним. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 27.11.2014 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було отримано повідомлення про ДТП, що сталося 26.11.2014 року о 06-20 годині на вул. Карла Маркса в с. В. Долинський за участю транспортного засобу «Нісан», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] і транспортного засобу «Мітсубіші», державний номер [NUMBER]. Разом з повідомленням, ТДВ СК «Альфа-Гарант» було надано копію поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ/0556440, проте, вищезазначений бланк поліса було передано [PERSON], начальник управління страхування в м. Одесі та Одеської області 17.03.2014 року за актом передачі полісів №АГ00173. Станом на 28.04.2015 року бланк №АІ/0556440 втрачено інформацію про що було подано в Моторне (транспортне) страхове бюро України, а також було опубліковано відповідне повідомлення в газеті «Урядовий курєр» 21.10.2014 року. ТДВ СК «Альфа-Гарант» не надходило жодної інформації про його реалізацію, як також не надходило за ним жодних грошових коштів, в якості сплати страхового платежу. Представник позивача в судове засідання не зявився, але у позовній заяві просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, який належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, та від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача без поважних причин, враховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення, судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 27.11.2014 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було отримано повідомлення про ДТП, що сталося 26.11.2014 року о 06-20 годині на вул. Карла Маркса в с. В. Долинський за участю транспортного засобу «Нісан», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] і транспортного засобу «Мітсубіші», державний номер [NUMBER]. На час вищезазначеної ДТП у відповідача [PERSON] був наявний поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ/0556440, копію якого він надав в ТДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про ДТП. Але, вищезазначений бланк поліса АІ/0556440 було втрачено та інформацію про що було подано в Моторне (транспортне) страхове бюро України. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються загальними нормами параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 ЦК України, Законом «Про страхування», а також спеціальним для даної сфери суспільних відносин України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ст.16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Аналогічні визначення поняття «договір страхування» закріплено в ст.354 Господарського кодексу України та ст.979 Цивільного кодексу України. Згідно ч.ч.1,3 ст.981 ЦК України, договір страхування укладається в письмовій формі. У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. В силу ст.ст.1,17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховий поліс є єдиною формою внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору та документом суворого обліку. Зобов'язанням, згідно ст.509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 983 ЦК України, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Бланк поліса АІ/0556440 було втрачено і відповідно він не укладався ТДВ СК «Альфа-Гарант» з жодною особою і як наслідок його не було оплачено, його місцезнаходження до цього часу ТДВ СК «Альфа-Гарант» не відомо. Позивач вважає, що вищезазначений бланк поліса, разом з його другим екземпляром було знайдено та підписано не уповноваженою на це невідомою особою, яка взагалі не має ніякого відношення до ТДВ СК «Альфа-Гарант» та не має з нею ніяких трудових відносин. Тобто, якщо навіть договір від імені позивача був укладений якоюсь фізичною чи юридичною особою, то відповідно вона не мала згідно з п.2 ст.203 ЦК України необхідного обсягу цивільної дієздатності представника юридичної особи. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Проте ТДВ СК «Альфа-Гарант» навіть не планувало реалізовувати втрачений поліс, інформацію про недійсність та втрату якого було подано до Моторного (транспортного) страхового бюро України. Згідно ч.1 ст.21 Закону України «Про страхування» передбачено, страхувальник зобов'язаний своєчасно вносити страхові платежі. Проте, всупереч вищезазначеній нормі чинного законодавства страховий платіж за оспорюваним полісом до ТДВ СК «Альфа-Гарант» не надходив. Поліс №АІ/0556440, навіть якщо його було підписано якоюсь особою, в силу ст.18 Закону України «Про страхування» та ст.983 ЦК України не набрав чинності у зв'язку з несплатою страхового платежу. Статтею 10 Закону визначено, що страховим платежем (страховий внесок, страхова премія) є плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування. Розмір страхового платежу і строки його сплати віднесені ст.982 ЦК України до істотних умов договору страхування. Згідно ст.18 Закону, договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Законодавець у ст.18 Закону України «Про страхування» №85/96-ВР розмежовує поняття «укладення» договору і «набрання ним чинності». Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування, це ж саме зазначено і в ст.983 ЦК України. Тобто, момент укладення договору може не збігатися з моментом набранням ним чинності. У випадку, що розглядається, моментом укладення договору є момент набрання ним чинності. Юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся. Факт же оплати оспорюваного поліса не підтверджено жодним документом і це не зможе підтвердити навіть страхувальник, адже страховий платіж на рахунки ТДВ СК «Альфа-Гарант» не надходив. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, доказані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved