Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Сумський національний аграрний університет (далі по тексту Університет) звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому, з посиланням на норми ст.ст.525, 526, 549, 550, 611, 638, 625 ЦК України, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за угодою про надання кредиту на навчання загальною сумою 5404,12 грн., із яких: тіло кредиту - 1980,00 грн., відсотки за користування кредитом - 891,00 грн., пеня - 471,39 грн., інфляційні збитки - 2061,73 грн. На обґрунтування вимог у позові вказано, що 19.12.2005 року між Університетом та [PERSON] , яка після одруження змінила прізвище на « [PERSON] », укладено угоду №595 про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти (далі Угода). Згідно предмету угоди, Університет відповідно до Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою КМ України №916 від 16.06.2003 року, надав відповідачу цільовий пільговий державний кредит для здобуття у Навчальному закладі вищої освіти за рахунок коштів Державного бюджету, за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст та напрямом підготовки (спеціальністю) ветеринарна медицина за денною формою навчання у розмірі 3300 грн. за весь період навчання. [PERSON] була зарахована на навчання до Сумського національного аграрного університету про що виданий наказ №1129-н від 25.08.2004 року, яке успішно закінчила - наказ №457-н від 07.03.2008 року. За положенням пунктів 3.3, 6.1, 7.1, 7.2 Угоди одержувач кредиту повинен повернути кошти протягом 15 років з виплатою 3% річних після закінчення навчання, починаючи з дванадцятого місяця шляхом здійснення платежів до 31 грудня кожного року 1/15 частини від загальної суми, починаючи з 01.03.2009 року до 28.02.2024 року, а за невиконання чи неналежне виконання - передбачена відповідальність згідно із законодавством, у випадку ж ухилення - одержувач кредиту сплачує пеню у розмірі подвійної кредитної ставки Національного банку України від неповернутої в строк суми. Проте, відповідач у добровільному порядку взяті на себе договірні зобов`язання не виконує, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про примусове стягнення заборгованості та інфляційних збитків. Позивач подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, поважність причин неявки не сповістила, заяви про відкладення розгляду справи - не надходило. За таких обставин неявка відповідача не перешкоджає винесенню судового рішення. У поданому відзиві [PERSON] просить відмовити у задоволенні вимог з підстав: пропуску строку позовної давності (три роки); представлення позивачем документів на прізвище [PERSON] , а не [PERSON] ; не врахування у розмір заборгованості наявності у неї двох дітей, що є законодавчо визначеною у Порядку умовою для зменшення заборгованості по кредиту; відсутності доказів про неповернення кредиту; приписів п.6.4 Угоди за яким кредит та відсотки не повертаються у разі відпрацювання одержувачем кредиту не менше п`яти років після закінчення навчального закладу в державному або в комунальному закладі чи установі в сільській місцевості, оскільки працюючи у Конотопській районній державній лікарні ветеринарної медицини з 10.07.2009 року по 03.08.2015 року на посадах лікаря ветеринарної медицини 1-ї категорії та завідуючої протиепізоотичним відділом, вона відповідно до посадових інструкцій, здійснювала профілактичні, діагностичні, лікувальні, протиепізоотичні та інші заходи в сільській місцевості Конотопського району. Суд, ознайомившись з правовою позицією сторін, дослідивши представлені докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на таке. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За положенням ст.89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, і це не оспорюється сторонами, що [PERSON] , яка до укладення шлюбу мала прізвище « [PERSON] » (а.с.7), у період 2004-2008 роки навчалася у Сумському національному аграрному університеті за спеціальністю «ветеринарна медицина» (а.с.8,9). 19.12.2005 року між Університетом та [PERSON] , відповідно до Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 2003 року №916 (чинного на час укладення угоди), була затверджена Угода №595 за умовами якої відповідач отримав цільовий пільговий державний кредит для здобуття у Навчальному закладі вищої освіти за рахунок коштів Державного бюджету, за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст та напрямом підготовки (спеціальністю) ветеринарна медицина за денною формою навчання у розмірі 3300 грн. за весь період навчання. За положенням пунктів 3.3, 6.1, 7.1, 7.2 Угоди одержувач кредиту повинен повернути кошти протягом 15 років з виплатою 3% річних після закінчення навчання, починаючи з дванадцятого місяця шляхом здійснення платежів до 31 грудня кожного року 1/15 частини від загальної суми, починаючи з 01.03.2009 року до 28.02.2024 року, а за невиконання чи неналежне виконання - передбачена відповідальність згідно із законодавством, у випадку ж ухилення - одержувач кредиту сплачує пеню у розмірі подвійної кредитної ставки Національного банку України від неповернутої в строк суми. Проте, відповідач у добровільному порядку взяті на себе договірні зобов`язання не виконує, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про примусове стягнення заборгованості та інфляційних збитків (а.с.5-6) Із представлених розрахунків вбачається, що позовні вимоги про стягнення коштів загальною сумою 5404,12 грн. заявлені за період з 01.03.2009 року по 30.09.2018 року, а пеня з 01.01.2018 року по 01.07.2018 року (а.с.16-22). Вирішуючи спір суд виходить із такого. Угода №595 від 19.12.2005 року була укладена, як зазначалось вище, на підставі Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 2003 року №916. Зазначений Порядок не містить жодних застережень щодо строків позовної давності. Разом з тим, позов заявлений на підставі «Порядку пільгового кредитування для здобуття професійно-технічної та вищої освіти», затвердженого постанову КМУ №673 від 29 серпня 2018 року. У п.2 вказаної урядової постанови визначено, що з 1 вересня 2018 р. повернення цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, що надавалися відповідно до Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 2003 р. № 916 (Офіційний вісник України, 2003 р., № 25, ст. 1203), та виплата відсотків за зазначеними кредитами здійснюються відповідно до Порядку, затвердженого цією постановою. А у п.20 цього порядку встановлено, що позовна давність на вимоги щодо погашення кредиту до державного та місцевих бюджетів не поширюється. У поданому відзиві, крім іншого, [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову, зокрема внаслідок пропуску строку позовної давності. Суд вважає, що наведена підстава заслуговує на увагу суду з огляду на таке. У частині 1 ст. 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За положенням ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору, хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як зазначалось вище Угода передбачає, що одержувач кредиту зобов`язаний повернути протягом 15 років всю суму наданого Навчальним закладом кредиту та 3% річних за користування кредитом після закінчення навчання, починаючи з дванадцятого місяця. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржником не припиняється. За умовами Угоди сторони погодили щорічну сплату кредиту частинами до 31 грудня кожного року, починаючи з 01.03.2009 року до 28.02.2024 року, які відповідач мав виконувати, а відтак перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих річних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Таким чином початок перебігу позовної давності для погашення річних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у справі №444/9519/12 від 28 березня 2018 року. Позивач звернувся до суду, як вбачається зі штампу на поштовому конверті, 15.12. 2018 року і просить стягнути заборгованість за період з 01.03.2009 року по 30.09.2018 року. Проте, з урахуванням вищевикладеного слід дійти висновку, про необхідність розгляду питання стягнення кредитних платежів в межах трирічного строку позовної давності, в період яких повинна була відбуватися оплата кредиту ( 2015, 2016, 2017 роки). Вирішуючи питання розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача суд виходить із такого. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України (ч.1 ст.1050 ЦК). За положеннями пунктів 18, 19 «Порядку пільгового кредитування для здобуття професійно-технічної та вищої освіти», затвердженого постанову КМУ №673 від 29 серпня 2018 року сума кредиту повертається із сплатою трьох відсотків річних суми заборгованості за кредитом протягом п`ятнадцяти років починаючи з дванадцятого місяця після здобуття одержувачем кредиту в установленому порядку відповідного освітнього (освітньо-кваліфікаційного) рівня до державного бюджету або до місцевих бюджетів з виплатою щороку однієї п`ятнадцятої частини загальної суми одержаного кредиту та відсотків за користування ним (аналогічне положення містить Угода). Одержувач кредиту за рахунок державного бюджету повертає кредит та відсотки за користування ним через навчальний заклад на рахунок МОН, інших центральних органів виконавчої влади, до сфери яких належить навчальний заклад на дату оплати, з подальшим зарахуванням коштів до державного бюджету. Одержувач кредиту, який має одну дитину, звільняється від сплати відсотків за користування кредитом. У разі народження першої дитини під час повернення кредиту звільнення від сплати відсотків здійснюється з року державної реєстрації народження дитини. Одержувач кредиту, який має двох дітей, сплачує 75 відсотків суми заборгованості за кредитом, а одержувач кредиту, який має трьох і більше дітей - 50 відсотків. У разі народження другої (третьої) дитини під час повернення кредиту, одержувач кредиту сплачує зменшену суму заборгованості за користування кредитом з року державної реєстрації народження дитини. Отже, наведеним нормативним актом визначені порядок, строки надання та повернення кредиту, а також певні пільги при сплаті заборгованості, зокрема внаслідок народження дітей. Згідно свідоцтв про народження [PERSON] має двох доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.45,46), що, з огляду на зазначені вище норми, повинно враховуватись при розрахунку заборгованості по кредиту. Оскільки перша дитина у відповідача народилася, ще до початку встановленого терміну повернення кредиту, то останній звільняється від сплати відсотків за користування кредитом. Крім того, з урахуванням народження другої дитини, починаючи з 2016 року - року державної реєстрації народження дитини, [PERSON] повинна сплачувати 75% суми заборгованості за кредитом. З огляду на викладене слід дійти висновку, що відповідач повинен повертати кредит у визначених Угодою розмірі, строку та порядку, з урахуванням завданих несвоєчасною сплатою інфляційних збитків і визначеної пільги (звільнення від сплати відсотків і зменшення тіла кредиту на 25% починаючи з 2016 року), у межах трирічного строку. За таких обставин стягненню підлягає тіло кредиту загальною сумою 550 грн. ( 220 грн. за 2015 рік та 75% від 220 грн. за 2016, 2017 роки), а також інфляційні збитки в розмірі 218,04 грн., з яких: за 2015 рік - 95,28 грн. (220 грн. х 143.31% - 220 грн.); за 2016 рік - 47,58 грн. (385 грн. х 112,36% - 385 грн.), за 2017 рік - 75,18 грн. (550 грн. х 113,67% - 550 грн.). Позов в частині стягнення пені за період з 01.01.2018 року по 01.07.2018 року в розмірі 471,39 грн. задоволенню не підлягає з огляду на положення ст.13 ЦПК (щодо меж заявлених вимог) та застосування строку позовної давності (стягнення заборгованості за 2015-2017 роки). Щодо заперечень відповідача задоволенню вимог з підстав: представлення позивачем документів на прізвище [PERSON] , а не [PERSON] ; відсутності доказів про неповернення кредиту; приписів п.6.4 Угоди за яким кредит та відсотки не повертаються у разі відпрацювання одержувачем кредиту не менше п`яти років після закінчення навчального закладу в державному або в комунальному закладі чи установі в сільській місцевості, оскільки працюючи у Конотопській районній державній лікарні ветеринарної медицини з 10.07.2009 року по 03.08.2015 року на посадах лікаря ветеринарної медицини 1-ї категорії та завідуючої протиепізоотичним відділом, вона відповідно до посадових інструкцій, здійснювала профілактичні, діагностичні, лікувальні, протиепізоотичні та інші заходи в сільській місцевості Конотопського району, то, на переконання суду, ці доводи не є слушними, тому як зміна прізвища підтверджена свідоцтвом про шлюб, доказів повернення кредиту відповідачем не надано, а виїзди до сільської місцевості при виконанні посадових обов`язків не доводять роботи саме у такій місцевості. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість по тілу кредиту в сумі 550 грн. та інфляційні збитки - 218,04 грн., всього 768,04 грн. В іншій частині - відмовити у зв`язку із застосування строків позовної давності та необгрунтованістю.

Outcome: partial