Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] - про звернення стягнення на предмет застави. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26. 10. 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50006556, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу-1 кредит у розмірі 184 137,96 грн., що на дату укладання договору складало еквівалент 22 505, 25 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Jetta NF, кузов № [NUMBER], рік випуску 2012, а відповідач-1 зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит. 30.10.2013 року між відповідачем-1 та позивачем було укладено додаткову угоду №1 до договору відповідно до якої позивачем було надано додаткову суму кредиту у сумі еквіваленту 6 481,52 дол. США в українських гривнях, що на дату укладання додаткової угоди становило 53 070, 69 гривень. Цільове призначення додаткового кредиту: сплата страхових платежів за договором страхування №сr.Р284783Га/13скв від 30.10.2013. 20.08.2014 року було укладено додаткову угоду до договору, відповідно до якої було погоджено збільшення строку кредиту та графік погашення в новій редакції. Відповідно до п. 3.2.1. договору у випадку порушення відповідачем-1 терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або плати за користування кредитом на строк більше ніж 30 (тридцять) календарних днів, позивач мав право визнати термін повернення кредиту таким, що настав. Позивач зазначав, що починаючи з березня 2013 року, в порушення вимог чинного законодавства та умов договору, відповідач-1 перестав виконувати свої зобов'язання за договором, у зв'язку з систематичним невиконанням умов договору, 22.09.2014 р. позивачем відповідачу-1 було направлено вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50006556 від 17.09.2014 р. з вимогою повернути суму кредиту, однак вказана вимога була повернута на адресу позивача із поштовою відміткою «за закінчення терміну зберігання». Станом на 03 березня 2017 року, загальна сума заборгованості відповідача-1 перед позивачем, що складається з загальної суми основного боргу, заборгованості за несплаченими платежами за додатковою угодою, штрафу, пені, 3% річних та втрат від інфляційних процесів складає 293 138, 68 грн. Позивач зазначав, що не зважаючи на те, що позивач не надавав жодної згоди на відчуження відповідачем-1 предмету застави на користь третіх осіб, предмет застави, а саме автомобіль марки VW, модель Jetta NF, кузов № [NUMBER], рік випуску 2012 був відчужений [PERSON] на користь [PERSON], який є недобросовісним набувачем. В зв'язку із зазначеним позивач з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог посилаючись на те, що застава автомобіля за договором застави транспортного засобу зберігає свою силу для відповідача-2, просив суд: звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки VW, модель Jetta NF, кузов № [NUMBER], рік випуску 2012, який належить на праві власності [PERSON], шляхом його вилучення на користь ТОВ «Порше Мобіліті», в рахунок погашення заборгованості [PERSON], відповідно до кредитного договору № 50006556 від 26.10.2012 р. на загальну суму 293 138, 68 грн., та подальшого продажу його з публічних торгів на умовах, визначених у п. 5.4. договору застави транспортного засобу № 50006556 від 31.10.2012 p., для задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті». Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача в якій також зазначив, що позивач не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення, позов підтримує в повному обсязі та просить суд про задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 26. 10. 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50006556, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу-1 кредит у розмірі 184 137,96 грн., що на дату укладання договору складало еквівалент 22 505, 25 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Jetta NF, кузов № [NUMBER], рік випуску 2012, а відповідач-1 зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит (том 1 а.с. 16-28). Відповідно до п. 1.3.1. договору розмір платежів, що підлягають сплаті відповідачем-1 у повернення кредиту, визначено в гривні на день укладання договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору В подальшому відповідач-1 мав сплачувати платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених позивачем рахунків в гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в договорі. 30.10.2013 року між відповідачем-1 та позивачем було укладено додаткову угоду №1 до договору, відповідно до якої позивачем було надано додаткову суму кредиту у сумі еквіваленту 6 481,52 дол. США в українських гривнях, що на дату укладання додаткової угоди становило 53 070, 69 гривень (том. 1 а.с. 29-49). Цільове призначення додаткового кредиту: сплата страхових платежів за договором страхування №сг.Р284783Га/13скв від 30.10.2013 року. В п. 1.9. додаткової угоди вказано, до відносин сторін, що виникають з додаткової угоди застосовуються положення договору. Відповідно до 1.11. додаткової угоди, зобов'язання відповідача-1 за додатковою угодою є незабезпеченими. Умови договору застави, укладеного між позивачем та відповідачем-1, та умови договору поруки, не застосовуються до зобов'язань з повернення суми додаткового кредиту. Також судом встановлено, що між позивачем та відповідачем-1 20.08.2014 року було укладено додаткову угоду до договору, відповідно до якої було погоджено збільшення строку кредиту та графік погашення в новій редакції. В п. 2.1. договору вказано, що за використання кредиту у межах встановленого терміну кредитування відповідач-1 сплачує позивачу за процентною ставкою визначеною в договорі. За п. 2.4. договору нарахування процентів здійснюється щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається з 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів). Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіку погашення. Відповідно до п. 3.2.1. договору у випадку порушення відповідачем-1 терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або плати за користування кредитом на строк більше ніж 30 (тридцять) календарних днів. Позивач мав право визнати термін повернення кредиту таким, що настав. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1. ст. 625 ЦКУ, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦКУ до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В п. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦКУ вказано, що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Вбачається, що починаючи з березня 2013 року, в порушення вимог чинного законодавства та умов договору, відповідач-1 перестав виконувати свої зобов'язання за договором. Встановлено, що у зв'язку з систематичним невиконанням умов договору, 22.09.2014 р. позивачем відповідачу-1 було направлено вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50006556 від 17.09.2014р. з вимогою повернути суму кредиту (том. 1 а.с. 62). В п. 3.3. договору, позивачем та відповідачем-1 погоджено, що термін дострокового повернення кредиту вважатиметься таким, що настав, а кредит таким що підлягає поверненню, на 5-й (п'ятий) календарний день з дня направлення позивачем відповідної письмової вимоги відповідачу. У цей термін (якщо інший термін не буде вказано у письмовій вимозі позивача) відповідач зобов'язаний повернути позивачеві в повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, які підлягають застосуванню (сума повернення розраховується позивачем і вказується у повідомлені). Вбачається, що у Вимозі позивачем встановлено строк в 30 (тридцять) календарних днів з моменту направлення Вимоги для повернення суми кредиту, плати за користування кредитом та сплати штрафних санкцій, які підлягають застосуванню за договором. Встановлено, що Вимога направлена відповідачу-1 повернулась позивачу з відміткою УДППЗ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується копією лицьової сторони конверту з відміткою УДППЗ «Укрпошта» (том. 1 а.с. 63). Таким чином вбачається, що терміном повернення суми кредиту є 22 жовтня 2014 року. Вбачається, що станом на 03 березня 2017 року, загальна сума заборгованості відповідача-1 перед позивачем, що складається з загальної суми основного боргу, заборгованості за несплаченими платежами за додатковою угодою, штрафу, пені, 3% річних та втрат від інфляційних процесів становить 293 138, 68 грн., що складається із: загальної суми основного боргу за договором у розмірі 215 495,08 грн., заборгованості за несплаченими платежами за додатковою угодою у розмірі 21 702,22 грн., штрафу у розмірі 36 827,59 грн., пені у розмірі 2 797,55 грн., 3% річних у розмірі 13 135,45 грн., втрат від інфляційних процесів у розмірі 3 180,79 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. В процесі розгляду справи, на запит суду, на адресу суду надійшла відповідь від Головного сервісного центру МВС України від 31.01.2017 р. №31/1063, згідно якої вбачається, що власником транспортного засобу автомобіля марки VW, модель Jetta NF, кузов [NUMBER], рік випуску 2012, є [PERSON] (том. 1 а.с. 78-79). Позивач посилаючись на те, що застава автомобіля за договором застави транспортного засобу зберігає свою силу для відповідача-2, просив суд звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки VW, модель Jetta NF, кузов № [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], шляхом його вилучення на користь ТОВ «Порше Мобіліті», в рахунок погашення заборгованості [PERSON], відповідно до кредитного договору № 50006556 від 26.10.2012 р. на загальну суму 293 138, 68 грн., та подальшого продажу його з публічних торгів на умовах, визначених у п. 5.4. договору застави транспортного засобу № 50006556 від 31.10.2012 p., для задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті», на що слід зазначити наступне. Згідно з ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статті 19, 20 Закону України «Про заставу» встановлюють, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язань, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно п. 5.4. договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису. Згідно ч. 3, 4 ст. 4 та ч. 1 ст. 23 Закону Україна «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними. Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов'язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем. Відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Тобто, застава автомобіля марки VW, модель Jetta NF, кузов № [NUMBER], рік випуску 2012, є забезпечувальним обтяженням даного майна. Згідно ст. 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом. Частиною 2 статті 12 цього Закону реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі- продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Судом встановлено, що позивач не надавав жодної згоди на відчуження відповідачем-1 предмету застави на користь третіх осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 586 Цивільного кодексу України, заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Аналогічна норма кореспондується з ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу», згідно якої заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Відповідно до п. 1.6. договору застави, наступні застави предмету застави за цим договором, передача його у найм, оренду, позичку, лізинг інше користування тощо. дозволяються лише за попереднім письмовим дозволом позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Враховуючи наявність в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запису про заставу автомобіля марки VW, модель Jetta NF, кузов № [NUMBER], рік випуску 2012, який є предметом застави (належним чином засвідчена копія витягу наявна у матеріалах справи), а також відсутність згоди позивача на відчуження предмета застави, усі наступні власники даного автомобіля є недобросовісними набувачами. Таким чином, застава даного автомобіля за договором застави транспортного засобу зберігає свою силу для відповідача-2, а позивач має право звернути стягнення на предмет застави, який на сьогоднішній день належить відповідачу-2, для задоволення своїх вимог за кредитним договором. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет застави, шляхом його вилучення на користь позивача в рахунок погашення заборгованості [PERSON], відповідно до кредитного договору № 50006556 від 26.10.2012 р. на загальну суму 293 138, 68 грн., та подальшого продажу його з публічних торгів на умовах, визначених у п. 5.4. договору застави транспортного засобу № 50006556 від 31.10.2012 p., для задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті», є обґрунтованою, доведеною та такою що підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за доцільне стягнути солідарно з відповідачі на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 4397,08 грн.

Outcome: approved