Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

ТОВ «Смілаенергопромтранс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги із централізованого опалення, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є постачальником теплової енергії до будинку № 17 по вул. Краснопресненській в м. Сміла, та в квартирі №13 цього будинку проживає [PERSON], яка користується послугою з централізованого опалення, проте оплату за спожите тепло проводить не регулярно. Позивач у своєму позові стверджує, що відповідач оплачує за послугу централізованого опалення не регулярно, у зв'язку з чим у [PERSON] за період з листопада 2011 року утворилася заборгованість за спожиту теплову енергію на суму 2 191,66 грн. Відповідач позов не визнала, просила відмовити його задоволенні, з огляду на те, позивачем у період з грудня 2011 року по жовтень 2012 року було необґрунтовано завищено тариф, з яким вона не погоджувалась а тому і не сплачувала по рахунках у вказаний період, в подальшому, коли розрахунок платежів на її думку був обґрунтований, вона оплачувала за отриману послугу згідно квитанцій надісланих позивачем, та за період з жовтня 2012 року заборгованості не має. Крім того просила застосувати щодо вимог позивача трьохрічний термін позовної давності передбачений ст.257 ЦК України, та відмовити в задоволенні позову, оскільки вимоги позивача стосуються заборгованості, що утворилась за період що не охоплюється трьохрічним терміном. Представник позивача в судовому засіданні вимоги щодо необхідності стягнути з відповідача кошти за надану послугу з теплопостачання підтримав, проте змінив обсяг позовних вимог у звязку з частковою сплатою відповідачем боргу, тому просив стягнути з відповідача заборгованість по оплаті наданих послуг з централізованого опалення в сумі 1500 грн., а також судові витрати в сумі 243,60 грн. Щодо заперечень відповідача пояснив, що в період з грудня 2011 по жовтень 2012 року на підставі листів ВАТ «Черкасигаз», відбувались відключення позивача від газопостачання, а тому позивач, з метою забезпечення безперервного постачання тепла споживачам, вимушений був залучати альтернативні види палива, під час чого здійснювалось нарахування оплати за надані послуги, згідно тарифів затверджених для відповідних видів палива. Також заперечував щодо застосування строків позовної давності щодо заявлених позивачем вимог, оскільки відповідач, після утворення заборгованості неодноразово здійснювала платежі, які позивач згідно умов договору публічної оферти про надання послуг з централізованого опалення житла, зараховував на погашення боргу, а не оплату послуг за конкретний місяць, як то стверджує відповідач. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Позивач, згідно рішення виконкому Смілянської міської ради № 661 від 21 червня 2007 року є постачальником теплової енергії у будинок в якому знаходиться квартира відповідача, що не заперечується відповідачем та обєктивно підтверджується копіями актів про подачу теплової енергії кожного опалювального сезону (а.с.6-8). Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №135 від 25 лютого 2009 року та постановами національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2067 від 27 жовтня 2011 року, №1261 від 4 жовтня 2012 року та №146 від 17 жовтня 2014 року позивачу встановлені тарифи на послуги з теплопостачання для населення за умови виробництва теплової енергії із використанням природного газу, а також нетрадиційних джерел /деревної тріски/ (а.с.9,31,32,33). В період з листопада 2011 року по грудень 2012 року позивач у звязку з обмеженням газопостачання, на виконання вимог п.3 Правил, затверджених постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року та ст.16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», з метою забезпечення безперебійного теплопостачання населенню, використовував котел, який працює на нетрадиційних джерелах /деревяній трісці/ ТС-20 №4. Такі факти обєктивно підтверджуються повідомленнями ВАТ «Черкасигаз» (а.с.54-56) та даними витягів з оперативних журналів щодо часу роботи котлів (а.с.57-68). З урахуванням визначених тарифів, та фактичного використання конкретного виду палива, позивачем було здійснено нарахування відповідачу суми за спожиту теплоенергію, про що відповідач повідомлявся шляхом надсилання відповідних рахунків, із зазначенням боргу на момент їх надходження, та сум нарахування за поточний місяць. Факт здійснення нарахувань та надсилання рахунків із зазначенням боргу не заперечується відповідачем та підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5). Факт урахування при здійсненні розрахунку конкретного виду палива, що використовувався позивачем підтверджується розгорнутим розрахунком заборгованості (а.с. 51-53). Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, їх учасниками відповідно є власник, споживач, виконавець, виробник. За ст. 20 цього ж Закону України споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Позивач не довів в судовому засіданні, що він намагався це здійснити та підготував проект такого договору, а відповідач відмовився від його укладення. Разом з тим, позивач довів, що 23 липня 2014 року, шляхом опублікування у місцевій газеті «Сміла» №31(908) публічної пропозиції договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення житла, такий договір було укладено на зазначених у ньому умовах, що відповідає вимогам 634 ЦК України. Крім того, відповідач протягом 2011 -2015 років неодноразово здійснювала проплати за рахунками надісланими їй позивачем за надання ним послуг централізованого теплопостачання, а також подала заяву про скасування судового наказу на підставі якої ухвалою Смілянського міськрайсуду від 30 березня 2015 року скасовано судовий наказ від 27 лютого 2015 року про стягнення з неї боргу по оплаті послуг за централізоване опалення. Таким чином відповідачу було відомо про надання послуги та вимоги товариства про її оплату. Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст.67, 68 ЖК України відповідач зобовязана щомісяця оплачувати отриману послугу за встановленими тарифами. Посилання відповідача, що позивач у 2011-2012 роках безпідставно завищував тарифи за централізоване опалення не є достатнім доказом для відмови в задоволенні вимог позивача. Так, представник позивача надав обґрунтування здійснення нарахувань за надану відповідачу послугу з теплопостачання з урахуванням джерел виготовлення теплової енергії, і такий розрахунок судом визнано правомірним. В свою чергу відповідач під час розгляду справи судом не надала суду будь-яких розрахунків щодо оплати послуги з теплопостачання за спірний період. За таких обставин правомірність розрахунку, наданого позивачем, наявними в справі доказами не спростована. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Таким чином судом встановлено, що нарахування оплати за централізоване опалення у спірний період (2011-2012 роки) товариством здійснювалось відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідач послугу фактично отримала, а тому повинна її оплатити. Що стосується вимоги відповідача, про застування позовної давності, то вони не підлягають задоволенню виходячи із наступного: Відповідно до вимог ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Відповідно до вимог Договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення житла (а.с.4), який як встановлено судом укладено між позивачем та відповідачем 23 серпня 2014 року, встановлено, що за наявності у споживача заборгованості за спожиту послугу, оплатою споживача будуть спочатку закриватися нарахування минулих опалювальних періодів, а потім поточні. Крім того, з наданих відповідачем копій квитанцій (а.с. 36, 71-74), вбачається, що в кожній квитанції крім суми платежу за конкретний період, зазначено суму боргу на момент надіслання відповідної квитанції, а тому кожен платіж здійснений відповідачем за такими квитанціями, суд розцінює як дію, що підтверджує визнання відповідачем зазначеного у квитанції боргу, та перериває перебіг позовної давності. Витрати по справі у вигляді судового збору складаються з двох платежів: за видачу судового наказу та подання позову. Оскільки повернення витрат за видачу судового наказу не передбачено діючим законодавством, то в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача необхідно стягнути витрати по справі лише в сумі 121,80 грн., що були сплачені безпосередньо під час подання позовної заяви.

Outcome: partial