Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у грудні 2015 року звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачам в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ML-006/1172/2006 від 03.08.2006 року в загальній сумі 118 532,43 дол. США, що еквівалентно 1 128 179,82 грн., 4 117 856,33 грн. пені та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.08.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір №ML-006/1172/2006, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі 100 000 дол. США, а позичальник зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором №ML-006/1172/2006, 03.08.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір іпотеки №PCL-006/1172/2006, відповідно до якого останні передали банку в іпотеку майно, а саме квартиру [ADDRESS], яка належить їм на праві приватної власності. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит в сумі 100 000 дол. США. Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.11.2010 року, договору про відступлення права вимоги від 05.11.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №ML-006/1172/2006 від 03.08.2006 року та договором іпотеки №PCL-006/1172/2006в від 03.08.2006 року. Оскільки відповідач [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує умови кредитного договору, в результаті чого станом на 27.02.2014 року має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 118 532,43 дол. США, що еквівалентно 1 128 179,82 грн., 4 117 856,33 грн. пені, а відповідно до умов договору іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмету іпотеки свої вимоги щодо повернення суми наданого кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати пені за прострочення повернення кредиту та сплати процентів, відшкодування збитків та витрат, тому позивач звернувся до суду із відповідними вимогами. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.169). Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином (а.с.159; 165-168), із заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у їх відсутність до суду не звертались. Представник третьої особи служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність (а.с.160). Представник третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність (а.с.163). Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести заочний порядок розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 03.08.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір №ML-006/1172/2006, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі 100 000 дол. США, а позичальник зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором (а.с.6-9). Вказані кошти банком було надано 03.08.2006 року. Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором №ML-006/1172/2006, 03.08.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір іпотеки №PCL-006/1172/2006, відповідно до якого останні передали банку в іпотеку майно, а саме квартиру [ADDRESS], яка належить їм на праві приватної власності. Загальна площа вказаної квартири становить 82,70 кв. м, жила площа - 44,30 кв. м (а.с.10-12). Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.11.2010 року, договору про відступлення права вимоги від 05.11.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №ML-006/1172/2006 від 03.08.2006 року та договором іпотеки №PCL-006/1172/2006в від 03.08.2006 року (а.с.39-49). У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань утворилася заборгованість, розмір якої станом на 27.02.2014 року становить 118 532,43 дол. США, що еквівалентно 1 128 179,82 грн., та 4 117 856,33 грн., з яких: залишок заборгованості по кредиту - 94 552,91 дол. США; залишок заборгованості по відсоткам - 23 979,52 дол. США; заборгованість по пені - 4 117 856,33 грн. Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). Частинами 1, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право iпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві на підставі рішення суду. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення наявної заборгованості за договором кредиту відповідає вимогам чинного законодавства України. Відповідно до вимог ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: зокрема, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Окрім того, ст. 38 цього Закону передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, у частині 6 визначено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і у ході судових засідань. Враховуючи те, що [PERSON] порушив зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, а тому на підставі вищезазначеного та Закону України «Про іпотеку», суд вважає цілком законними та правомірними вимоги позивача щодо звернення стягнення на предметі іпотеки. Однак, разом з цим, враховуючи, що 07.06.2014 року набрав чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку, суд вважає на підставі ст. 217 ЦПК України відстрочити виконання звернення стягнення на предмет іпотеки на вказане нерухоме майно на строк дії вищевказаного Закону. Згідно ст.88 ЦПК України, поскільки позов задоволено частково, тому з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 3 897,60 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, в рівних долях з кожного.

Outcome: partial