Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилається на те, що 17.12.2012 р. між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» відступило право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитними договорами укладеними між ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. Згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 399 від 14.03.2008 р., який був укладений між ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] . Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаним договором про іпотечний кредит належать ТзОВ «Кредитні ініціативи». 14.03.2008 р. ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 399, з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору банк зобов`язується надати боржнику кредит у сумі 300000 грв., а відповідач зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобов`язання з кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 300000 грв. В свою чергу, відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 20.07.2016 р., має прострочену заборгованість за кредитом у сумі 294500 грв. та за відсотками у сумі 363678.62 грв. Просить стягнути заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Надіслав заяву про розгляд справи в його відсутності. 17.01.018 р. відповідачка [PERSON] подала зустрічний позов. Посилається на те, що ТзОВ «Кредитні ініціативи» стверджують, що вона взяла кредит у сумі 300000 грв. відповідно до кредитного договору від 14.03.2008 р. строком до 13.03.2018 р. із сплатою 15 % річних. На підтвердження укладення кредитного договору та додатків до нього - ТзОВ «Кредитні ініціативи», надав копію кредитного договору № 399 та копію додаткової угоди № 1 від 11.04.2008 р. Однак, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї документами, які надав позивач - ТзОВ «Кредитні ініціативи», просить звернути увагу на те, що надані документи вона не підписувала. Рахівським районним судом розглядається кримінальна справа про обвинувачення [PERSON] та інших осіб у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 КК України, по якій вона є свідком, так як почеркознавча експертиза підтвердила, що кредитний договір від 14.03.2008 р. та додаткову угоду № 1 підписувала не вона. В справі також відсутній оригінал документу про отримання вказаних в кредитному договорі коштів. Вона не підписувала кредитний договір. Отже відповідно до ст. 203 ЦК України під час його укладення не було дотримано вимог щодо волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Просить визнати кредитний договір № 399 від 14.03.2008 р. та додаткову угоду № 1 від 11.04.2008 р. недійсними. Представник відповідачки просить відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити, виходячи з наступного. 17.01.2018 р. суддею Тячівського районного суду було постановлено ухвалу про прийняття зустрічного позову до розгляду та об`єднання позовів в одне провадження. ТзОВ «Кредитні ініціативи», як належний правонаступник просить стягнути з відповідачки кредитну заборгованість, яка виникла внаслідок неповернення нею кредиту отриманого по кредитному договору № 399, укладеному між ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] від 14.03.2008 р. та додатковою угодою № 1 до цього ж договору від 11.04.2008 р. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що вищевказані документи вона не підписувала, про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 12013070140000313. Із обвинувального акту від 22.09.2015 р. вбачається, що [PERSON] пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 190 ч. 4, ст. 358 ч. 2, ст. 358 ч. 3 та ст. 366 ч. 2 КК України. За одним з епізодів [PERSON] , умисно, з корисливих спонукань, за попередньою змовою з іншими двома особами, з метою повторного незаконного заволодіння кредитними коштами філії «Відділення Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області» в особливо великих розмірах, зловживаючи довірою [PERSON] , схилив останню оформити на своє ім`я цільовий кредит у філії «Відділення Промінвестбанку в м. Рахові Закарпатської області» на загальну суму 59400 доларів США та в подальшому передати вказану суму у його користування, попередньо впевнивши [PERSON] у тому, що він особисто буде погашати оформлений нею кредит. [PERSON] , будучи помилково впевненою у добросовісності [PERSON] та в тому, що [PERSON] протягом розрахункового періоду, передбаченого кредитним договором № 399 від 14.03.2008 р., виплатить кредитну заборгованість, у березні 2008 року, передала йому, отримані згідно вказаного договору кредитні кошти у загальній сумі 59400 доларів США, вартістю згідно курсу НБУ станом на 14.03.2008 р. 505 гривень за 100 доларів США, на загальну суму 299970 грв. Однак, [PERSON] завідомо маючи намір не виконувати обіцянки дані ним [PERSON] , по виконанню за неї умов укладеного договору, по сплаті кредитної заборгованості, зловживаючи довірою останньої, заволодів вказаними коштами і розпорядився ними на власний розсуд, розподіливши їх між [PERSON] та [PERSON] , чим завдав [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 299970 грв. У межах цього кримінального провадження ТзОВ «Кредитні ініціативи» заявило цивільний позов до [PERSON] . Відповідно до висновку експерта № 15/803 від 28.08.2014 р. рукописний текст у «Заяві-анкеті позичальника на отримання кредиту» від імені [PERSON] виконаний [PERSON] . Встановити ким виконаний підпис у кредитному договорі № 399 від 03.2008 р., який знаходиться на останній сторінці документу у графі «позичальник » та ліворуч від друкованого тексту « [PERSON]» не вдалося можливим. Встановити ким виконаний підпис у кредитному договорі № 399 від 14.03.2008 р., який знаходиться на останній сторінці документу, у графі «підпис позичальника та дата отримання» не надалося можливим. Встановити ким виконаний підпис у «Додатковому договорі № 1 від 11.04.2008 р. до кредитного договору № 399 від 14.03.2008 р.», який знаходитися у нижній правій частині документу у графі «позичальник» та ліворуч від друкованого тексту « [PERSON] » не вдалося можливим. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 частин 1-4 цього ж Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 13 ч.ч. 1, 2 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 42 ч. 1 п. 2 цього ж Кодексу визначено, що учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам. З приписів ст. 76, ст. 77 ч.ч. 1, 2, ст. 78, 79, 80 ч. 2, ст. 81 ч.ч. 1, 5, 6, ст. 83 ч. 1 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст. 95 ч. 1 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Outcome: approved