Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Україна» звернулося в суд з вищевказаним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги в ході судового розгляду, просило визнати недійсним укладений 05 березня 2015 року між [PERSON] та ФГ «Елена» договір оренди земельної ділянки розміром 7,19 га, кадастровий номер 6522680500:04:001:0196; зобовязати Горностаївське РУЮ Херсонської області скасувати державну реєстрацію права оренди даної земельної ділянки за ФГ «Елена», зареєстрованого на підставі вказаного договору оренди, реєстраційний запис № 9082834 від 18 березня 2015 року; вирішити питання про судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 08 січня 2013 року між ним та власницею земельної ділянки площею 7,19 га [PERSON] був укладений договір оренди цієї земельної ділянки строком 10 років. Право оренди за цим договором ТОВ «ТД «Україна» не зареєструвало через велику кількість укладених договорів з іншими особами. У березні 2015 року позивач дізнався, що відповідач [PERSON] 05 березня 2015 року уклала договір оренди належної їй земельної ділянки розміром 7,19 га з ФГ «Елена» та 18 березня 2015 року реєстраційною службою Горностаївського РУЮ Херсонської області здійснена державна реєстрація права оренди вказаної земельної ділянки за ФГ «Елена». ТОВ «ТД «Україна» вважає, що [PERSON] не мала права без припинення діючого договору оренди з ним укладати новий договір оренди, оскільки існуючий між ними договір набув чинності з моменту досягнення згоди з усіх його істотних умов та підписання; ні договором, ні законом не встановлено терміну реєстрації права оренди, а отже позивач міг зареєструвати його в будь-який час з моменту укладення договору та до закінчення його дії. Крім того, позивач вважає, що укладення [PERSON] договору оренди з ФГ «Елена» порушило його право орендаря, яке підлягає захисту. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Суду пояснив, що між [PERSON] та ТОВ «ТД «Україна» існують відносини щодо оренди землі на підставі укладеного 08 січня 2013 року договору оренди землі. При укладенні договору між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних його умов, вони скріпили договір своїми підписами, та він набув чинності з моменту його підписання. З 01 січня 2013 року обовязкової державної реєстрації договорів оренди не вимагалось, оскільки після внесення змін до ч.3 ст.640 ЦК України та виключення статей 18, 20 із Закону України „Про оренду землі державній реєстрації підлягає не договір оренди землі, а право оренди. Зазначив, що право оренди належної [PERSON] земельної ділянки за ТОВ «ТД «Україна» не зареєстровано. Крім того, зазначив, що ні закон, ні договір не визначає терміну, протягом якого це право повинно бути зареєстроване, а тому ТОВ «ТД Україна» могло його зареєструвати протягом усього часу, від часу укладення договору до закінчення його дії. З 2015 року земельна ділянка, належна [PERSON], обробляється ФГ «Елена». Вважає, що [PERSON] не могла укладати новий договір оренди в той час, коли існує діючий договір оренди з ТОВ «ТД Україна». Саме цим порушено право оренди позивача, яке підлягає захисту у відповідності з положеннями ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України шляхом визнання недійним оспорюваного договору оренди та скасування державної реєстрації права оренди належної [PERSON] земельної ділянки за ФГ «Елена». Просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], він же представник ФГ «Елена», - [PERSON] проти позову заперечив та пояснив, що [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 7,19 га., розташованої на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області. 08 січня 2013 року [PERSON] передала належну їй земельну ділянку в оренду ТОВ „ТД „Україна на строк десять років, про що між сторонами був укладений договір оренди землі. З 01 січня 2013 року право оренди підлягає обовязковій державній реєстрації. Разом з тим, своє право оренди за договором на земельну ділянку, належну [PERSON], розміром 7,19 га позивач не зареєстрував, а тому не набув цього права, а договір оренди від 08.01.2013 року не набув чинності. За таких обставин [PERSON], не маючи ні з ким орендних правовідносин, 05 березня 2015 року передала належну їй земельну ділянку в оренду ФГ «Елена» на 10 років, про що між сторонами був укладений договір оренди землі. На підставі вказаного договору 18 березня 2015 року за ФГ «Елена» реєстраційною службою Горностаївським РУЮ Херсонської області зареєстровано право оренди. Договір оренди землі, укладений між [PERSON] та ФГ «Елена», відповідає вимогам чинного законодавства, був спрямований на настання реальних наслідків, відповідає волі сторін, які, дійшовши згоди з усіх істотних умов договору, підписали його. Вважає, що укладенням [PERSON] договору оренди з ФГ «Елена» жодних прав ТОВ «ТД «Україна» не порушено, а тому підстав для визнання оспорюваного договору недійсним немає. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача - Горностаївського РУЮ Херсонської області та представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відділу Держземагенства у Горностаївському районі Херсонської області в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від них до суду надійшли заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Суд вважав можливим розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів [PERSON] та ФГ «Елена», дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серії № 943, виданого 08 грудня 2010 року Горностаївською державною нотаріальною конторою Херсонською області на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 7,19 га., розташована на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, кадастровий номер 6522680500:04:001:0196 (а.с. 80-81). 08 січня 2003 року [PERSON] надала належну їй земельну ділянку в оренду ТОВ „ТД „Україна строком на десять років, про що між ними був укладений договір оренди землі (а.с. 4-5). З довідки ТОВ «ТД «Україна» від 11 серпня 2015 року встановлено, що за користування земельною ділянкою, належною [PERSON], позивачем за 2013-2014 роки їй виплачена орендна плата (а.с. 11). Також судом встановлено та не заперечено сторонами, що 05 березня 2015 року [PERSON] та ФГ «Елена» укладено договір оренди земельної ділянки розміром 7,19 га, кадастровий номер 6522682500:04:001:0196 (а.с. 76-77). На підставі даного договору 18 березня 2015 року за ФГ «Елена» зареєстровано право оренди, про що державним реєстратором вчинено реєстраційний запис про інше речове право № 9082834 (а.с. 61, 80- зворотній бік). Згідно угоди про обмін земельними ділянками від 20.04.2015 року, укладеного між ТОВ «ТД «Україна» та ФГ «Елена» (а.с. 54-55), а також додатку 1 до неї (а.с. 51) встановлено, що з метою оптимізації ведення сільськогосподарського виробництва сторони обмінялись земельними ділянками, які знаходяться в них у користуванні, в тому числі і земельною ділянкою, належною [PERSON] Відповідно до ст. 90 ЗК України власник земельної ділянки має право передавати земельну ділянку в оренду. Згідно ч.1 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України та ч.8 ст.93 ЗК України відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Спеціальним Законом, який регулює орендні відносини, є Закон України „Про оренду землі. Статтею ст.13 Закону України „Про оренду землі визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом з тим, цивільні права та обовязки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося. Статтею 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. За змістом ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Положеннями статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статі 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав є обов'язковою. Частиною першою статті 4 Закону встановлено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянста, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема й право оренди земельної ділянки. Аналізуючи зібрані у справі докази, виходячи із приписів законодавчих норм, які врегульовують питання оренди землі, моменту укладення договорів оренди, набрання ними чинності та виникнення права оренди, суд приходить до наступних висновків. Станом на час укладення договору оренди між [PERSON] та ТОВ «ТД «Україна» 08 січня 2013 року виникнення у особи права оренди законодавець повязує з реєстрацією цього права. Тобто, істотні умови договору оренди, з приводу яких сторони дійшли згоди, і як наслідок набуття орендарем права оренди є чинними (дійсними) з моменту державної реєстрації цих прав. Уклавши з [PERSON] договір оренди від 08 січня 2013 року, ТОВ «ТД «Україна» не набуло права оренди належної [PERSON] земельної ділянки, оскільки не зареєструвало його у відповідності до приписів Закону України «Про оренду землі», статті 125 ЗК України. Фактично між [PERSON] та ТОВ «ТД «Україна» протягом 2013-2014 років існували правовідносини з використання землі на підставі укладеного договору оренди. Однак, саме відсутність у ТОВ «ТД «Україна» права оренди землі, яке за приписами ст.125 ЗК України повязане з його державною реєстрацією, не створило для ТОВ «ТД «Україна» юридичних наслідків за договором та надало можливість [PERSON] 05 березня 2015 року укласти договір оренди з ФГ «Елена», а останньому на підставі вказаного договору 18 березня 2015 року зареєструвати право оренди на спірну земельну ділянку у Горностаївському РУЮ Херсонської області. Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини щодо оренди землі між ТОВ «ТД «Україна» та [PERSON] припинились у звязку з укладенням останньою нового договору з ФГ «Елена» та реєстрацією 18 березня 2015 року права оренди за останнім. Правовою гарантією на судовий захист особистого немайнового права та інтересу особи являється ст. 16 ЦК України, яка одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачає визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Частина перша ст.215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Судом встановлено, що укладення договору оренди землі від 05 березня 2015 року [PERSON] та ФГ «Елена» було здійснено відповідно до вимог чинного законодавства. Сторони дійшли згоди, щодо всіх істотних умов договору, скріпили їх своїми підписами, зміст цього правочину, не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Крім того, у встановлений законом спосіб ФГ «Елена» 18 березня 2015 року за даним договором зареєструвало своє право оренди, про що державним реєстратором вчинено реєстраційний запис № 9082834, тому підстав для визнання цього договору недійсним та скасування державної реєстрації права оренди за ФГ «Елена» суд не вбачає. При встановлених обставинах суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ТД Україна» задоволенню не підлягають, як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. ТОВ «ТД «Україна» не доведено наявності у нього права оренди належної [PERSON] земельної ділянки, як і порушення цього права, що свідчить про відсутність правових підстав для захисту цього права шляхом визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 05 березня 2015 року між [PERSON] і ФГ «Елена», та скасування державної реєстрації права оренди за останнім. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. У звязку з залишенням позову без задоволення здійснені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed