Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.09.2004 року, який був розірваний 18.10.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області за актовим записом № 509. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на те, що вона або її мати - баба дитини, маючи намір вивезти доньку через критичний стан в країні та регіоні за межі України до Росії, не може отримати на це згоди її батька - [PERSON], який ухиляється від надання дозволу на вивіз малолітньої дитини за межі України та не дає стосовно цього будь-яких аргументованих пояснень, позивач звернулась до суду з цим позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать копії повісток про виклик до суду, ніяких заперечень проти позову на адресу суду не надав, отже фактично він позов визнав (а.с. 19, 24). Представник третьої особи - відділу у справах дітей Алчевської міської ради - Ковальчук Т.І., діюча на підставі доручення від 02.01.2014 року, у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи - Управління ДМС України в Луганській області, в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с. 21, 26). Вислухавши доводи позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд визнає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що з 18 вересня 2004 року по 18 жовтня 2007 року сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу і спільного мешкання в них народилась донька [PERSON], [INFO] (а.с. 13), сімейне життя не склалося, шлюбні стосунки припинені, шлюб розірвано (а.с. 14), мешкають окремо, після чого дочка залишилася мешкати з матір'ю, яка і займається її вихованням та утриманням. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає. Після розірвання шлюбу донька [PERSON], [INFO], проживає з позивачем [PERSON] (а.с. 15). Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичній, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ч. 2 ст. 155 Сімейного Кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 4 ч. 2 п. 1, 2 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків на оформлення проїзного документу на виїзд дитини за кордон, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Судом встановлено, що у малолітньої [PERSON] відсутні підстави, що обмежують згідно з законодавством, а саме ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», право виїзду за кордон. Враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги спрямовані на захист прав та інтересів малолітньої дитини. Ненадання батьком дитини дозволу на виїзд за кордон для відпочинку є обмеженням у даному випадку прав дитини на всебічний розвиток та якнайкраще забезпечення інтересів дитини, її здоров'я. Таким чином позовні вимоги знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході судового засідання, вважаються обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню в частині строку надання дозволу на вивіз дитини. На підставі наведеного,

Outcome: partial