Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЛОКО»», звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 0028/04/00-N від 29 грудня 2004 року в розмірі 300000,00 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4500,00 грн, мотивуючи тим, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту, що є предметом позовних вимог. 03 червня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрите провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. 04 листопада 2020 року Київським апеляційним судом постановлено рішення, яким задоволено заяву ТОВ «ФК «ЛОКО»» про забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:66:543:0001 загальною площею 0,0532 га. За адресою [ADDRESS] , належну на праві власності [PERSON] . Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 20 серпня 2020 року до суду надійшов відзив на позов поданий відповідачем, висловлюючи свою позицію щодо предмету позову відповідач просила відмовити у задоволенні позову посилаючись на наступне, що 15 квітня 2008 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким було задоволено позов АКБ «Форум» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 54649,62 грн, а також звернуто стягнення в сумі 54649,62 грн на заставне майно, а саме садовий будинок з будівлями та спорудами в СТ «Мічурінець», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження зазначених у відзиві обставин, відповідач надала письмові докази. 15 жовтня 2020 року відповідач направив до суду пояснення відносно позовних вимог, зі змісту яких вбачається, що позивач порушив п. 3 Договору № 1296-Ф про відступлення права вимоги та не повідомив відповідача про відступлення права вимоги за основним договором протягом 20 календарних днів з моменту набрання чинності Договору № 1296-Ф. Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року в справі № 755/3924/17 в задоволенні подання Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного управління юстиції у м. Києві про видачу дублікату виконавчого листа на примусове виконання рішення суду від 15.04.2008 р. за позовом АКБ «Форум» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Відповідно до витягу з Автоматизованої системи виконавчого провадження зазначено, що виконавче провадження, яке відкрилось 21.04.2017 року на підставі виконавчого листа на примусове виконання рішення суду від 15.04.2008 р. за позовом АКБ «Форум» до [PERSON] про стягнення заборгованості має статус завершеного. Відповідач наголошує на тому, що предмет застави за Кредитним договором № 0028/04/00-N від 29 грудня 2004 року є садовий будинок та споруди загальна площа 32,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , та підпадає під дію мораторія на стягнення предмету застави відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Всупереч вищевказаного Закону та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивач - ТОВ «ФК «ЛОКО»» здійснює реєстраційні дії щодо майна відповідача, в подальшому починає продаж майна відповідача на електронних майданчиках. Щодо розрахунків боргу за Кредитним договором № 0028/04/00-N від 29.12.2004 р. станом на 15.04.2020 р. відповідач вважає за необхідне наголосити на тому, що позивач не має права вимагати погашення процентів, які нараховували вже після продажу кредиту або збільшувати розмір. Позивач не може претендувати на заставне та інше майно боржника, обмежуючись лише сумою боргу, на підтвердження зазначених обставин, відповідач надала письмові докази. Разом з тим, відповідач вказав, що позивач при зверненні до суду порушив строк позовної давності. Представники позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримували в повному обсязі, просили задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві та наявних доказів, крім того, представник позивача - адвокат Барташевич А.С. наголосив на тому, що про наявність рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2008 року, яким було задоволено позов АКБ «Форум» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 54649,62 грн, а також звернуто стягнення в сумі 54649,62 грн на заставне майно, а саме садовий будинок з будівлями та спорудами в СТ «Мічурінець», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ні позивачу, ні його представникам відомо не було, АКБ «Форум» передав кредитну справу, але про наявність судового рішення по ній не повідомив. Також, зазначив, що позивач не являється стороною у виконавчому провадженні стосовно примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2008 року. За наявним у представників позивача фінансовим документам, заборгованість відповідачем за кредитним договором не була повністю погашена, нарахована з 01.07.2001 року. З приводу того, що інформація, яка міститься в позовній заяві та інформація яку повідомляють представники відповідача в судовому засіданні під час обгрунтування заявлених позовних вимог, останні пояснили, що вони працюють на підставі документів та інформації, яку їм підготували фінансисти ТОВ «ФК «ЛОКО»», тому стосовно наявних розбіжностей нічого пояснити не можуть. Стосовно строку позовної давності, представники вказали, що позовна давність обчислюється з моменту пред`явлення вимоги, вважають твердження представника відповідача стосовно пропущеного строку позовної давності безпідставними. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві та письмових поясненнях, додатково пояснили, що заборгованість за Кредитним договором № 0028/04/00-N від 29.12.2004 р. стягнуто попереднім стягувачам на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2008 року, яким було задоволено позов АКБ «Форум» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 54649,62 грн, а також звернуто стягнення в сумі 54649,62 грн на заставне майно, а саме садовий будинок з будівлями та спорудами в СТ «Мічурінець», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На виконання рішення суду видано виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, яке на даний час вже завершене. Відповідач не визнає, той факт, що відповідно до Договору № 1296-Ф про відступлення права вимоги у позивача виникло право стягнення з відповідача боргу, оскільки по Кредитним договором № 0028/04/00-N від 29.12.2004 р. наявне судове рішення про стягнення заборгованості та наявне виконавче провадження, крім того у Договорі № 1296-Ф про відступлення права вимоги зазначено, що стягувач (позивач ТОВ «ФК «ЛОКО»») повинен був замінити себе в виконавчому провадженні. Представник відповідача наполягав на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки, відповідно до п. 1.2. строк дії Кредитного договору № 0028/04/00-N від 29.12.2004 р. з 29.12.2004 року по 28.12.2009 року, тобто строк позовної давності для звернення до суду з приводу стягнення боргу сплинув 28.12.2012 року. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено ст.279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи, 29 грудня 2004 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 0028/04/00-N від 29.12.2004 року, за умовами якого АКБ «Форум» надав відповідачу кредит для купівлі нерухомості у сумі 15000,00 доларів США строком до 28 грудня 2009 року. Згідно п. 1.3. Договору кредиту, за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірів 14% річних. Відповідно до п. 2.2. Договору кредиту, забезпеченням повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування та можливої неустойки (штраф, пеня) є договір застави літнього садового будинку за адресою: [ADDRESS] , за договором купівлі-продажу укладеному між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч.2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В зобов`язання виконання основних зобов`язань за Кредитним договором № 0028/04/00-N від 29.12.2004 року та додаткових угод до нього, 19 грудня 2004 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та [PERSON] укладено Договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передала іпотекодержателю садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко І.Є., зареєстровано в реєстрі № 6530. Так, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо суб`єкта існує обтяження: Тип обтяження: заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 1583983; зареєстровано: 29.12.2004 року 20:46:53 за № 1583983 реєстратором: Приватний нотаріус Коваленко І.Є., [ADDRESS] ; Підстава обтяження: іпотечний договір, ВВТ 380358 - ВВТ 380361, 29.12.2004 року; Об`єкт обтяження: земельна ділянка, площа 0.0532 га, адреса: [ADDRESS] ; Власник - [PERSON] ; Заявник - [PERSON] . 17 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] - « [PERSON] », відповідно до свідоцтва серія [NUMBER] виданого Миргородським міськрайонним управлінням юстиції Полтавської області, актовий запис № 461. 26 вересня 2018 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «ЛОКО»» укладений Договір № 1269-Ф про відступлення права вимоги. Відповідно до п. 1 Договору, за цим Договором в пороядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває право вимоги Банку до позичальників, іпотекодавців та поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, в тому числі Банк відступив право вимоги за Кредитним договором № 0028/04/00-N від 29.12.2004 року та додаткових угод до нього 26 вересня 2018 року ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «ЛОКО»» уклали Договір про відступлення прав за Договором іпотеки від 29.12.2004 року, який укладено між ПАТ «Банк Форум» та відповідачем в забезпечення Кредитного договору № 0028/04/00-N від 29.12.2004 року, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т., зареєстровано в реєстрі за № 988. 12 листопада 2018 року ТОВ «ФК «ЛОКО»» набув право власності на предмет іпотеки, згідно Кредитного договору № 0028/04/00-N від 29.12.2004 року, а саме на садовий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно звіту про незалежну оцінку майна від 06 листопада 2018 року, ринкова вартість садового будинку, розташованої за адресою: [ADDRESS] , становить у розмірі 179300,00 грн. Згідно із п.1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином. У відповідності до положень ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, ст. 515 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Позивач на обґрунтування суми заборгованості за Кредитним договором № 0028/04/00-N від 29.12.2004 року вказує на те, що на 15 квітня 2020 року сума заборгованості складає 539482,80 грн з урахуванням вартості предмета застави за основним зобов`язанням, підтвердженим звітом про незалежну оцінку майна від 06 листопада 2018 року, позивач пред`являє вимоги по стягненню заборгованості з відповідача у розмірі 300000,00 грн, враховуючи дану вимогу, слід зазначити наступне. Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Частинами 3 та 6 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що: - відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів; - керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку. Враховуючи п.2.1.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Національного банку, від 30.12.1998, №566, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання документа; назву підприємства (банку), від імені якого складений документ; місце складання документа; назву отримувача коштів; зміст операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; суму операції (цифрами та прописом). Сума операції може бути відображена цифрами за відсутності на документі суми прописом, якщо цей документ формується за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку України; номери рахунків; назву банку (отримувача та платника коштів); посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення (підтвердження підпису на документі в електронному вигляді здійснюється за допомогою електронного коду працівника або електронного підпису). Відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Проте, суд критично ставиться до наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 0028/04/00-N від 29.12.2004 року станом на 15 квітня 2004 року. Як можна пересвідчитися з аналізу наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості вимог банку, та наведених правових норм, зазначена довідка не відповідає вимогам до первинних документів визначених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенням про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998, №566. Надана представником позивача довідка-розрахунок заборгованості вимог банку складена під час складання позову представником позивача, а не під час здійснення господарської операції або безпосередньо після її закінчення із зазначенням всіх вищевказаних реквізитів, посад та підписи осіб, відповідальних за здійснення операцій в банку та правильність їх оформлення. Таким чином, розрахунок вимог банку не може підтверджувати існування кредитної заборгованості оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». У відповідності до ст.95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього бо іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Отже, довідка-розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 0028/04/00-N від 29.12.2004 року вимог станом на 15.04.2020 року не може бути прийнята судом в якості належного та допустимого доказу по справі. Таким чином, за наявними в матеріалах справи документами встановити та перевірити зазначену позивачем суму заборгованості неможливо, як і неможливо перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі. Вищевикладена позиція стосовно необхідності дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості знаходить відображення у Постанові Верховного Суду (у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду) від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц. Аналогічна позиція стосовно первинних документів відображена і в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2018 року у справі № 364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже суди дійшли правильного висновку, що доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Така ж позиція була висловлена і в Ухвалі Верховного Суду України від 15.06.2011 по справі №6-4882св11 згідно якої, належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядку ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які встановлюють розмір заборгованості. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено суму заборгованості за Кредитним договором№ 0028/04/00-N від 29.12.2004 року станом на 15 квітня 2020 року, не надано детального розрахунку заборгованості заявленої вимоги у розмірі 300000,00 грн. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Виходячи з положень частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 4 та 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Представника відповідача посилається на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2008 року, однак при цьому не вказує які саме преюдиційні факти містить вище зазначене рішення суду, які саме преюдиційні оставини не потребують доказуванню та яке значення мають при вирішенні даного спору. Щодо твердження представника відповідача стосовно пропущеного строку позивачем при зверненні до суду з даним позовом, слід зазначити наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 30 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; частина перша статті 48 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16(пункт 138). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51). При вирішенні даного спору суд не вбачає підстав для застосування до склавшися відносин строку позовної давності, з урахуванням поданої представником відповідача заяви про застосування строків позовної давності, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав та законних інтересів позивача, які підлягають захисту в судовому порядку з урахуванням обраного способу захисту. Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України) Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЛОКО» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed