Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін 04.08.2020 року [PERSON] звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою, предметом якої є позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , 2013 року народження та збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання дитини. Підставою позову є те, що 26.07.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Малинського районного управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від даного шлюбу у сторін є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Малинського районного суду від 16.09.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , 2013 року народження, аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 23.08.2016 року та до досягнення ним повноліття. Рішенням Малинського районного суду від 07.02.2019 року змінено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , 2013 року народження, та стягнуто з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Позивач стверджує, що відповідач не відвідував сина, не цікавився станом його здоров`я, розвитком, не вітав зі святами, матеріально не забезпечував та жодного разу не надіслав речей, подарунків, додаткових коштів на утримання спільної дитини. Крім того, [PERSON] протягом тривалого часу не сплачує аліментів на утримання [PERSON] , 2013 року народження, в результаті чого у нього утворилася заборгованість, яка станом на 01.07.2020 року становить 6678,09 грн. [PERSON] самостійно утримує сина та займається його вихованням, лікуванням. Тому позивач вважає, що вищезазначені обставини є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав щодо їхньої спільної малолітньої дитини. Також, у зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання спільної дитини, не допомагає матеріально та за таких умов позивач не має можливості належним чином самостійно утримувати сина, враховуючи потребу у грошових коштах на лікування дитини та її постійну реабілітацію, просить стягувати з [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення повноліття. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, а також проводити розгляд справи без його участі, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом неодноразово належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подав. Представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області Грищенко Н.О. в судове засідання не з`явилася, у ході судового розгляду справи під час попередніх судових засідань висловила свою позицію стосовно позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини, а саме - щодо недоцільності такого позбавлення, а також надала суду висновок за №828/03-51 від 18.12.2020 року. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд за одночасним існуванням зазначених обставин ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив позивач. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.9). 14.09.2016 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області по справі №283/1737/16-ц шлюб між сторонами розірвано; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , 2013 року народження, аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 23.08.2016 року та до досягнення ним повноліття (а.с.11). Рішенням Малинського районного суду від 07.02.2019 року змінено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , 2013 року народження, та стягнуто з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення суду видано виконавчий лист №283/2561/18 (а.с.12). З довідки №440, виданої 29.07.2020 року за підписом депутата Малинської міської ради Мороз Г.І. та секретаря міської ради Гордієнка О.М. вбачається, що [PERSON] зареєстрована та фактично проживає в [ADDRESS] та самостійно виховує сина [PERSON] , 2013 року народження, а батько дитини участі у його вихованні не приймає, проживає у сусідньому районі (а.с.15). Відповідно до медичної документації, наявної в матеріалах справи, а саме: виписок, даних обстежень, медичних висновків, епікризів, довідок ЛКК, дитина [PERSON] , 2013 року народження має діагноз, пов`язаний з порушенням психологічного розвитку з розладом поведінки та супутній діагноз - недорозвиток мовлення (а.с.21-30). Позивач має посвідчення відповідне посвідчення та отримує державну соціальну допомогу на дитину-інваліда (а.с.8). Рішенням виконкому Малинської міської ради №105 від 11.06.2019 року надано згоду [PERSON] на отримання психіатричної допомоги малолітньому [PERSON] , 2013 року народження, та доручено Кисельовій А.В. повідомити рекомендованим листом батька [PERSON] про дане рішення (а.с.20). Згідно довідки №10 від 13.07.2020 року, виданої за підписом вихователя групи Центру розвитку дитини «Сонечко» [PERSON] , [PERSON] відвідує інклюзивну групу. Дитину приводить та забирає мати [PERSON] . За час перебування дитини в даній установі, його батько жодного разу дитину не відвідував, його навчанням та розвитком не цікавився, з вихователем не спілкувався (а.с.17). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] , виданої Черняхівським відділом ДВС Головного ТУ юстиції у Житомирській області №2719 від 20.05.2019 року, станом на 01.05.2019 року заборгованість відповідача зі спалти аліментів складає 6618,00 грн. (а.с.13). Отже, з вищенаведеного вбачається, що позивач проживає разом з сином окремо від відповідача та самостійно забезпечує дитині гідні умови проживання, займається її вихованням, лікуванням та утриманням. Відомості стосовно того, що відповідач не є здоровою, працездатною людиною, а також щодо наявності у нього на утриманні інших осіб, у суду відсутні. З висновку органу опіки та піклування виконкому Малинської міської ради №828/03-51 від 18.12.2020 року вбачається, що інформація щодо участі [PERSON] у вихованні свого малолітнього сина у органу опіки та піклування відсутня, компрометуючи матеріали відносно відповідача також відсутні, підтверджень ухилення батька від виконання батьківських обов`язків не встановлено. Разом з цим, орган опіки та піклування не має вагомих доказів щодо неналежного ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків та тому згідно чинного законодавства неможливо надати обгрутований висновок щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , 2013 року народження, оскільки не досліджені умови проживання батька, його ставлення до дитини, причини несплати останнім аліментів, участі у вихованні сина. Тому на підставі вищевикладеного орган опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради вважає за недоцільне позбавляти відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина (а.с.72-74). Мотиви та застосовані норми права. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Статтею 150 СК України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Згідно ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області від 18.12.2020 року, не встановлено нехтування відповідачем своїх обов`язків по вихованню дитини. Навпаки, орган опіки та піклування зазначає, що для прийняття остаточного рішення щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , 2013 року народження, отримано недостатньо інформації, зокрема, не вивчені умови проживання батька, його ставлення до сина, причини несплати аліментів, участь у вихованні. Орган опіки та піклування вважає позов [PERSON] недостатньо обґрунтованим. В той самий час, суд враховує та погоджується з позицією органу опіки та піклування, оскільки вважає, що не вичерпані всі заходи щодо зміни ставлення відповідача до виховання своєї дитини, наразі передчасно стверджувати про повне ігнорування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками, необхідно надати можливість приймати участь у вихованні свого малолітнього сина, піклуванні про нього, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав належить відмовити. Щодо позовної вимоги [PERSON] про збільшення розміру аліментів, що стягуються на утримання дитини, суд зазначає наступне. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміну розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статей 141,180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Враховуючи спільний обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, визначений ст.180 СК України, всі перелічені в сукупності обставини, а також те, що малолітній син проживає спільно з матір`ю, яка об`єктивно несе більші витрати на утримання дитини, яка є дитино-інвалідом, враховуючи закріплені ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають до стягнення аліменти в розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. за позовну вимогу про збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача.

Outcome: partial