Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Сторони із 17 вересня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі і мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Оскільки подружні стосунки з відповідачем припинені, дитина залишилася на утриманні матері, позивач заявила до суду вимогу про стягнення із [PERSON] на її користь аліментів на дочку в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 13 серпня 2018 року (а.с. 11) відкрито провадження та призначено підготовче провадження у справі. 05 вересня 2018 року відповідач подав відзив на позов (а.с. 19-22), в якому заперечив твердження позивача про розмір його доходів, про те, що він не утримує дитину, а також частково визнав позов, погодившись на стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму. В ході підготовчого засідання позивач зменшила свою позовну вимогу до 2 тисяч гривень на місяць, однак відповідач і таку вимогу визнав частково у розмірі 1500 гривень. Ухвалою суду від 24 вересня 2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті (а.с. 34). Позивач у судовому засіданні підтримала свою позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на дочку у твердій грошовій сумі у розмірі 2 тисячі гривень. [PERSON] суду пояснила, що сім місяців тому між нею та відповідачем припинені подружні стосунки і з тих пір відповідач не надає їй утримання на дитину, за виключенням випадку, коли вони спільно готували дитину до школи. Не заперечує, що відповідач видав дитині банківську картку, на яку періодично перераховує кошти. Однак, вона не погоджується на таке утримання, оскільки малолітня дитина не здатна раціонально використати кошти. Відповідач позовні вимоги визнав частково в сумі 1500 гривень. Зокрема, позивач пояснив, що працює в Кондитерському домі «Вацак» водієм, але оформлений на ФОП [PERSON], його місячний дохід не є стабільним, але в середньому складає 7500 гривень на місяць. Одночасно, відповідач пояснив, що він і надалі буде надавати матеріальну допомогу самій дитині. Просив прийняти правильне рішення. \~ \~ \~ \~Розглянувши справу, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення у підтриманому в цьому засіданні об`ємі, з врахуванням наступного: Свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 024656 (а.с. 5) стверджується, що сторони із 17 вересня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а свідоцтвом про народження (а.с. 4) доводиться, що сторони мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідкою виконавчого комітету Лучинчицької сільської ради від 08 серпня 2018 року (а.с. 7) стверджується заява позивача про те, що дитина проживає разом з нею. Відповідач зареєстрований і проживає за іншою адресою (а.с. 16), про що він підтвердив у цьому засіданні. Форма і спосіб утримання дітей визначається за домовленістю між батьками дитини (частини 1 і 2 ст. 181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Позивач заявила\~вимогу про\~стягнення аліментів\~у твердій\~грошовій сумі,\~а тому\~ця її\~вимога підлягає\~до беззаперечного\~задоволення. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Сімейне законодавство\~зобовязує суд\~при визначенні\~розміру аліментів\~враховувати стан\~здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини\~та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем витрати платника аліментів на придбання майна, а також інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів у цій справі, суд враховує наступне: Нормами сімейного кодексу України передбачено обовязок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обовязок є рівною мірою, обовязком як матері так і батька. Батьки зобовязані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідач у цьому засіданні підтвердив, що він матеріально забезпечений, зокрема, його щомісячний дохід в середньому складає 7500 гривень, що він немає інших, крім спільної з позивачем дочки, дітей чи утриманців. Обставину, що відповідач надає матеріальне утримання самій дочці, суд в даному випадку не може прийняти як належний доказ у цій справі, виходячи з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право самостійно, зокрема, вчиняти дрібні побутові право чини, тобто такі, що задовольняють її побутові потреби, відповідають її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосуються предмета, який має невисоку вартість. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 179 СК України аліментами, що виплачуються на малолітню дитину, має право розпоряджатися лише той з батьків, на імя якого виплачуються аліменти, виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Таким чином, надання малолітній дитині права самостійно розпоряджатися грошовими коштами в сумах 500 і 3000 тисячі гривень на місяць (а.с. 30), не узгоджується з цивільним та сімейним законодавством, а також не забезпечує дитині належний рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, оскільки витрачаються дитиною не на досягнення таких цілей, а для задоволення своїх дитячих потреб у ласощах, іграшках і т.п., при чому без контролю з боку батьків. За таких обставин, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, де зафіксовано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін, їх спільної дитини, буде визначення розміру аліментів на користь позивача у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 гривень щомісячно. З огляду: - на оголошений в цьому засіданні розмір місячного доходу відповідача, що більше, ніж вдвічі, перевищує доходи позивача (а.с. 8), - а також враховуючи, що відповідач довів свою можливість надавати утримання дитині в місяць в сумі 3500 гривень (а.с. 30), такий розмір аліментів має задовольнити потреби дитини, і не поставить у складне матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір\~ від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що\~ якщо\~ сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою\~ позовної заяви майнового характеру встановлена\~ у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 704 гривні 80 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Позивач звернулася до суду з цим позовом 13 серпня 2018 року.

Outcome: approved