Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - позивач, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА») звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором № 889162365 від 14.09.2017 року у розмірі 31 495,55 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1 762,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 14.09.2017 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем укладено договір про надання кредиту № 889162365 (далі - Договір) на суму 7 770,00 грн. зі сплатою процентів, строком на 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника, що засвідчує факт укладання між сторонами кредитного договору у формі електронного документу. Відповідно до п.п. 1.1, 1.4. Договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування в розмірі 1,49 % (процентів) від суми кредити за кожний день користування. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» визначають порядок і умови надання Товариством грошових коштів у кредит та згідно п. 7.1 Договору є невід`ємною частиною цього Договору. Правила розміщенні на сайті позивача: https://moneyveo.ua/uk/confidentiality/creditrules/ у загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб і є публічною офертою товариства до укладання договору. Згідно п. 4.3 Договору, у разі порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за цим Договором, він зобов`язується сплатити на користь товариства пеню у розмірі 3% від залишку суми кредиту за кожний день прострочення повернення кредиту, починаючи з першого дня порушення позичальником умов Договору до моменту повного погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до умов Правил, відповідач акцептував оферту (заповнюючи заявку на сайті товариства, добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків, зазначив інформацію щодо себе, реквізитів банківської карти, на рахунок якої бажав отримати кредит та ін.), тим самим підтвердив своє ознайомлення. погодження і зобов`язання неухильно дотримуватись Правил. Посилаючись на те, що позивач зі свого боку у повному обсязі виконав зобов`язання, однак, відповідач порушив умови Договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків, у зв`язку з чим, станом на 03.09.2018 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 31 495,55 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2018 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.10.2018 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до [PERSON] про стягнення заборгованості, роз`яснено відповідачу право у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали надати відзив на позовну заяву. 12.02.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачу невідомо яким чином ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» заволоділо її анкетними та паспортними даними. Вказує, що Договір про надання кредиту № 889162365 від 14.09.2017 року, додаткові угоди до нього вона не укладала та не скріплювала його електронним підписом, відповідно не отримувала від товариства спірну суму грошових коштів. Вважає, що надані позивачем докази не підтверджують ні факту укладення кредитного договору на конкретних умовах, ні перерахування грошових коштів на вказаний ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» рахунок. 25.02.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив, що Договір про надання кредиту № 889162365 від 14.09.2017 рок між сторонами укладено з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», що спростовує доводи відповідача про те, що вона не укладала вказаний договір з товариством. За таких обставин, вважає необґрунтованими доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.03.2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» заборгованість за договором про надання кредиту № 889162365 від 14.09.2017 року в розмірі 31 495,55 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762,00 грн. 25.04.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.03.2019 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.05.2019 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.03.2019 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено; заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.03.2019 року скасовано; постановлено здійснювати розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 31.07.2019 року. 31.07.2019 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Захарова Є.М. надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника, в якій останній просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2019 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 03.10.2019 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.10.2019 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 26.03.2020 року. 19.03.2020 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва та 06.04.2020 року засобами поштового зв`язку від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.03.2020 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача, згідно п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 09.07.2020 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2020 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 16.11.2020 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.11.2020 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 30.03.2021 року. 30.03.2021 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та судове засідання призначено на 08.07.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.07.2021 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 29.11.2021 року. В судове засідання 29.11.2021 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник відповідача у заяві від 31.07.2019 року просив розглядати справу за відсутності відповідача та її представника. Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Суд встановив, що 14.09.2017, відповідно до Правил надання грошових коштів у кредит ТОВ «ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - Правила), між ТОВ «ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 889162365 на суму 7 770,00 грн. зі сплатою процентів строком на 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (банківська карта [NUMBER] ), що засвідчує факт укладання між сторонами кредитного договору у формі електронного документу. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - Правила) опубліковані на сайті https://moneyveo.ua, перебувають в загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно п. 7.1. Договору, невід`ємною частиною Договору є Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Відповідно до п. 7.4. Договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості електронного підпису Позичальника буде використовуватись Логін Особистого кабінету та Пароль Особистого Кабінету. Тобто, уклавши кредитний договір, відповідач підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщено на сайті позивача. До укладення цього договору Позичальник надає згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання в якості аналога власноручного підпису для цього договору «Логін особистого кабінету» та «Пароль особистого кабінету». У відповідності до умов Правил відповідач акцептував оферту шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на сайті товариства, вказуючи всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення, в тому числі і реквізити банківської карти. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Як визначено у ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно ч. 1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Ураховуючи викладене, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Положеннями ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також приписами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції, чинній на момент укладення Договору, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції», зокрема, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 12 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Законом України «Про електронні довірчі послуги» від 05.10.2017 року, який набув чинності 07.11.2018 року, врегульовуються відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів та передбачає можливість використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Відповідно до п.7 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вищезазначеного Закону до приведення законодавства у відповідність із цим Законом Закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. З набранням чинності Законом України «Про електронні довірчі послуги» для доведення факту укладення договору в електронній формі, що мало місце після набрання чинності Законом, сторонами мають бути надані докази підписання такого документу сторонами за допомогою електронного підпису, який має відповідати або вимогам Закону України «Про електронні довірчі послуги», або ж договірним умовам за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, оскільки вищезазначений Закон України «Про електронні довірчі послуги» на момент укладення кредитного договору - 14.09.2017 року, не набрав чинності, правові підстави для його застосування до спірних правовідносин відсутні. Отже, Договір від 14.09.2017 року укладено між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (Фінансова установа) та [PERSON] (Позичальник) саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних та надсилаються та призначені для ідентифікації підписувала цих даних) згідно з вимогами ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та п. 7.4. Договору. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (постанова Верховного Суду від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19). Так, у п. 1.1 Договору сторони погодили, що Фінансова установа зобов`язується надати Позичальникові кредит на суму 7 770,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п. 1.4 цього Договору. Згідно п. 1.4 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 1,49% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п. 1.2.1 цього Договору. Відповідно до п. 1.2.1. Договору, кредит надається строком на 30 днів. Згідно п. 1.3 Договору, дата перерахування суми кредиту на банківський рахунок, вказаний Позичальником, є датою укладення кредитного договору між Фінансовою установою та Позичальником. Відповідно до п. 2.2.2 Договору, Позичальник зобов`язаний вчасно повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку, визначеному цим Договором; у випадку прострочення сплати заборгованості за цим Договором в повному обсязі, сплатити нараховані проценти за користування кредитом та пеню; виконувати інші обов`язки, передбачені цим Договором. Згідно п. 4.3 Договору, у разі порушення Позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування ним, Товариство має право нараховувати Позичальнику пеню у розмірі 3% від залишку суми кредиту за кожний день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 3.4 Договору, при надходженні до Фінансової установи коштів для виконання зобов`язань Позичальника, Фінансова установа направляє такі кошти на погашення заборгованості в наступній послідовності: у першу чергу - пеня у разі її наявності; у другу чергу - нараховані проценти за користування кредитом; у третю чергу - суму кредиту. У п. 7.2. Договору сторони погодили, що місцем виконання цього Договору є місцезнаходження Фінансової установи, зазначене в розділі 8 цього Договору (01015, м. Київ, вул.. Лейпцизька, буд. 15 літера Б, перший поверх). Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановила, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Отже, зі змісту кредитного договору від 14.09.2017 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Відповідач погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Як визначено у ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як визначено у ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, факт належного виконання ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» зобов`язання щодо перерахування грошових коштів в розмірі 7 770,00 грн. за договором № 889162365 від 14.09.2017 року відповідачу підтверджується наданою суду копією платіжного доручення від 14.09.2017 року про переказ та зарахування грошових коштів на банківську картку відповідача № [NUMBER] . За таких обставин, доводи відповідача щодо відсутності доказів перерахування ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» грошових коштів у розмірі 7 770,00 грн. є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Проте, відповідач не надала належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження повернення кредиту у визначений договором строк та сплати відсотків за користування кредитом. Також матеріали справи не містять доказів того, що відповідач не користувалася кредитними коштами. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідаючи перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відтак, оскільки відповідач своєчасно не виконала умови договору у добровільному порядку, у неї виникла заборгованість по сплаті суми кредиту та процентів за користування кредитом. Згідно розрахунку заборгованості, наданим позивачем, станом на 03.09.2018 року сума непогашеного відповідачем кредиту становить 7 768,24 грн.; проценти за користування кредитом - 1 747,80 грн., а також позивачем нараховано пеню у розмірі 22 139,69 грн. (а. с. 9). За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 7 768,24 грн. та процентів за користування кредитом у розмірі 1 747,80 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 22 139,69 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за обґрунтованим клопотанням сторони, так і з власної ініціативи. Жодних відомостей щодо розміру завданих відповідачем збитків позивачеві та їхнього співвідношення із нарахованою позивачем сумою неустойки суду не надано і матеріали справи не містять, як і не зазначено відповідачем інших обставин, що мають істотне значення для справи і можуть бути підставою для зменшення розміру неустойки. Проте, вирішуючи питання про можливість зменшення розміру неустойки, суд вважає, що необхідно, перш за все, враховувати, що неустойка не повинна перетворюватися в джерело збагачення, оскільки в цьому випадку вона втрачає свою стимулюючу функцію. Так, законодавець не наводить переліку «інших обставин», які мають істотне значення. Це питання вирішується із врахуванням конкретної ситуації. Такими обставинами можуть бути: відповідність порушення розміру неустойки; традиційний розмір неустойки, який зустрічається в практиці ділового обігу; співвідношення розміру неустойки із сумою основного зобов`язання; наявність збитків і їх розмір; негативні наслідки, які настали або можуть настати для кредитора у зв`язку з неналежним виконанням боржником зобов`язання; форма і ступінь вини боржника; ступінь виконання зобов`язання боржником перед кредитором і контрагентами перед боржником; ділова репутація боржника, ступінь поширеності такого порушення в діловому обігу; рівень інфляції протягом часу, коли зобов`язання повинно було бути виконано, і до його фактичного виконання чи до моменту прийняття судового рішення; середня банківська ставка за користування кредитом тощо. Застосоване у нормі ч. 3 ст. 551 ЦК України поняття «значно» є оціночними і має конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила норми ч. 3 ст. 551 ЦК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні боржником своїх зобов`язань. Суд враховує ступінь невиконання боржником своїх зобов`язань, однак вважає суму неустойки завищеною і такою, що з урахуванням принципів розумності та справедливості, повинна бути зменшена судом. Серед обставин, які в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України, є підставою для зменшення судом розміру нарахованої відповідачу неустойки суд виділяє поширеність в діловому обігу неповернення і несвоєчасного повернення боржником позичених коштів, а також неспівмірність неустойки розміру основного боргу, у зв`язку з чим, приходить до висновку про необхідність зменшення належної до стягнення з відповідача на користь позивача неустойки до розміру в сумі 1 000,00 грн. Отже, загальний розмір належного до стягнення з відповідача на користь позивача боргу за Договором № 889162365 від 14.09.2017 року складає суму основного боргу в розмірі 7 768,24 грн., проценти за користування кредитом у розмірі 1 747,80 грн., та передбаченої сторонами в кредитному договорі неустойки, зменшеної судом до розміру 1 000,00 грн., а всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10 516,04 грн. Враховуючи викладене, позов ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» підлягає частковому задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, позивачем понесені в якості судових витрат лише витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 656768846 від 07.08.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги частково, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 588,31 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: partial