Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06 лютого 2009 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що спільне життя між ними не склалось через різні погляди на сімейні цінності. Позивачем стверджується, що постійні сварки, суперечки, конфлікти та з'ясування стосунків призвели до охолодження почуттів та втрати взаємного почуття любові та поваги. Причиною непорозумінь стало те, що відповідач періодично зловживав спиртними напоями, хоча і не вважав це проблемою, а також нестача сімейних коштів. Через такі стосунки діти перебувають у атмосфері постійного напруження. На даний час сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, не мають ніяких спільних планів на майбутнє. Позивач вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Враховуючи наведене, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 06 лютого 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 32. В судове засідання позивач не з'явилась, проте подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримує повністю, просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає повністю, погоджується на розірвання шлюбу. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з свідоцтва про одруження, виданого 06 лютого 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, сторони одружились 06 лютого 2009 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 32. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Відповідно до п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми, обставини по справі та позицію сторін щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім'ї в даному випадку буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Як встановлено у судовому засіданні, сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, спільне господарство не ведеться, в сім'ї втрачена взаємоповага та розуміння, шлюб існує лише формально й зберегти сім'ю не можливо. Зважаючи на дійсні причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та інтересам неповнолітніх дітей. Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому слід розірвати шлюб між сторонами.

Outcome: approved