Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/№ від 24.12.2010 року та Договору про відступлення прав вимоги № б/н від 24.12.2010 року ПАТ «ОТП [PERSON]» у відповідності ст. ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором № МL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року, укладеними між ПАТ «ОТП [PERSON]» та [PERSON] та за Договором іпотеки (майнова порука) № РМL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року, укладеним між ПАТ «ОТП [PERSON]» та [PERSON] Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП [PERSON]» щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором № МL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року та Договором іпотеки (майнова порука) № РМL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року. Згідно Кредитного договору № МL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року, укладеного між [PERSON] та ЗАТ «ОТП [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «ОТП [PERSON]», надав третій особі кредит в сумі 40 600, 00 (сорок тисяч шістсот) доларів США зі строком повернення до 23.07.2018 року. В свою чергу, [PERSON] зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути позивачу вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі (зокрема, в п.п. 1.6. Кредитного договору, з підпунктами), а також сплатити відповідну платню за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені в Кредитному договорі (зокрема, в п.п. 1.4., 1.5. Кредитного договору, з підпунктами). Згідно з п.п. 1.5.1. Кредитного договору погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватися Третьою особою щомісяця у розмірі та строки визначені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № МL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір Іпотеки (майнової поруки) № РМL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] 23.07.2008 року, за реєстровим № 1722, відповідно до якого встановлено, що відповідач передала Банку в іпотеку, належне їй на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 273087, виданого управлянням земельних ресурсів у Вінницькому районі 11.06.2008 року, на підставі рішення 24 сесії 5 скликання Луко-Мелешківської сільської ради від 18.04.2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 010882800320, земельну ділянку кадастровий номер 0520682803:02:005:0236, що знаходиться за адресою: Вінницька область Вінницький район, с. Лука-Мелешківська, вул. Нагірна, 50, загальною площею 0, 2500 га. Пункт 1.1. Договору Іпотеки встановлює, що даний Договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору № МL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року. Також встановлено, що відповідач, як майновий поручитель стверджує, що він ознайомлений зі змістом основного зобов'язання, яке забезпечено іпотекою, та не має претензій до умов Кредитного договору, а також дає свою згоду на забезпечення іпотекою обов'язків Позичальника. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на засіданні кредитного комітету 30.09.2011 року на звернення Третьої особи було прийнято рішення про реструктуризацію простроченої заборгованості по Кредитному договору. Проте, Третьою особою так і не було підписано угоду. Неодноразові спроби позивача врегулювати питання погашення Третьою особою кредитної заборгованості в досудовому порядку не призвели до позитивних результатів. 22.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 5167, яким пропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - земельну ділянку, кадастровий номер 0520682803:02:005:02 загальною площею 0, 2500 га, що розташована за адресою: Вінницька область Вінницький район, с. Лука-Мелешківська, вул. Нагірна, 50, що належить на праві власності відповідачу. Вказаний виконавчий напис неодноразово було пред'явлено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до примусового виконання до ВДВС. Виконавчі дії, щодо примусового виконання виконавчого напису вчинені не були з різних підстав. Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10.08.2017 року по цивільній справі № 128/886/17 за позовом [PERSON] до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», Вінницького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, третьої особи приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - виконавчий напис, вчинений 22.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5167, яким пропоновано звернути стягнення на нерухоме майно -земельну ділянку, кадастровий номер 0520682803:02:005:02 загальною площею 0, 2500 га, що розташована за адресою: Вінницька область Вінницький район, с. Лука-Мелешківська, вул. Нагірна, 50, що належить на праві власності відповідачу, визнано таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 12.02.2018 року заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про перегляд заочного рішення від 10.08.2017 року по цивільній справі № 128/886/17 за позовом [PERSON] до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», Вінницького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, третьої особи приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - залишено без задоволення. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Аналогічне право позивача встановлено п.п. 6.1.- 6.2. п. 6 Договору іпотеки, відповідно до якого, у випадку невиконання або неналежного виконання Кредитного договору, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п.п. 6.3 п. 6 Договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Станом на 21.05.2018 року, заборгованість по Кредитному договору № МL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року перед позивачем становить 37 524, 84 доларів США (тридцять сім тисяч п'ятсот двадцять чотири долари США і вісімдесят чотири центи) еквівалентом на 21.05.2018 року становить 981 195, 76 грн. (дев'ятсот вісімдесят одна тисяча сто дев'яносто п'ять грн. сімдесят шість коп.) з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 35 618, 97 доларів США (тридцять п'ять тисяч шістсот вісімнадцять доларів США дев'яносто сім центів) еквівалентом на 21.05.2018 року становить 931 361, 26 грн. (дев'ятсот тридцять одна тисяча триста шістдесят одна грн. двадцять шість коп.); заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками складає 1 905, 87 доларів США (одна тисяча дев'ятсот п'ять доларів США вісімдесят сім центів) еквівалентом на 21.05.2018 року становить 49 834, 49 грн. (сорок дев'ять тисяч вісімсот тридцять чотири грн. сорок дев'ять коп.). П.п. 4.1.1. Кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування позиковими коштами, позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі 1% від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу. Станом на 21.05.2018 року позичальнику нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 3 581 373, 27 грн. (три мільйони п'ятсот вісімдесят одна тисяча триста сімдесят три грн. двадцять сім коп.) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» була направлена вимога про усунення порушення (іпотечне повідомлення ) за Кредитним договором № МL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року, за вихідним № 233 від 25.05.2018 року. Вимога позивача Боржниками станом на момент пред'явлення цього позову не виконана. Невиконанням своїх обов'язків за Кредитним договором грубо порушено положення чинного законодавства України, а саме: ч. 1 ст. 8 Конституції України, ст. ст. 525, 526, 530, ЦК України. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд при винесенні рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки має право застосувати спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури передбаченої статтею 41 цього Закону, тобто реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною не нижче 277 575, 00 грн. (двісті сімдесят сім тисяч п'ятсот сімдесят п'ять грн.), що визначена сторонами під час укладання Договору іпотеки (п. 3.2). За наведених обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом, в якому просить в рахунок часткового погашення заборгованості за Кредитним договором № МL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку кадастровий номер 0520682803:02:005:0236, що знаходиться за адресою: Вінницька область Вінницький район, с. Лука-Мелешківська, вул. Нагірна, 50, загальною площею 0, 2500 га, належну [PERSON], а кошти, отримані від реалізації предмета іпотеки, направити на погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що виникла на підставі Кредитного договору № МL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року в розмірі 981 195, 76 грн. (дев'ятсот вісімдесят одна тисяча сто дев'яносто п'ять грн. сімдесят шість коп.) та застосувати спосіб реалізації предмета іпотеки із застосуванням процедури, передбаченої статтею 39, 41 Закону України «Про іпотеку», а саме: шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, за початковою ціною, яку визначить суб'єкт оціночної діяльності в ході виконавчого провадження, але не нижчою за 277 575, 00 грн. (двісті сімдесят сім тисяч п'ятсот сімдесят п'ять грн.), що визначена сторонами при укладенні Договору іпотеки (п.3.2); стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - [PERSON] не зявилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність та в разі неявки відповідача провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представником відповідача [PERSON] адвокатом [PERSON] надано суду відзив на позовну заяву позивача та заяву про застосування строків позовної давності, в яких зазначено, що наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню 22.10.2010 року, згідно графіку періодичних платежів, що є невід'ємною частиною договору кредиту. Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України (в ред. 2016 року) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. в разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України). Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Преклюзивний строк-призначений для виконання дії термін, після закінчення якого виконання дії позбавлене законного значення (правового результату). У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений: строком повного погашення кредиту є 23 липня 2018 року. Однак, у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 05 листопада 2010 року претензію - вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя. Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк піддягає обрахуванню від цієї дати, тобто від 05 листопада 2010 року. У той час як позивач з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки звернувся до суду лише 09 серпня 2018 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України. Згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. \~ \~ \~ \~За наведених обставин представник позивача просить відмовити в задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності. В послідуючому представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність та відмовити в задоволенні позову, враховуючи обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву позивача та у заяві про застосування строку позовної давності. Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не зявилася, попередньо надіславши електронною поштою заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутність та відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, врахувавши відзив представника відповідача на позовну заяву позивача, оглянувши матеріали цивільної справи № 128/886/17 за позовом [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Україна», Вінницького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третьої особи приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» слід відмовити. Такого висновку суд дійшов з наступного. Судом встановлено, що згідно \~ умов\~ \~договору \~ купівлі-продажу\~ \~кредитного \~ портфелю\~ \~№ \~ б/№\~ \~від 24.12.2010\~ \~ року\~ \~ та\~ \~ Договору\~ \~ про\~ \~ відступлення\~ \~ \~прав \~ \~вимоги \~ \~№ \~ \~б/н\~ \~ \~від 24.12.2010 року ПАТ «ОТП [PERSON]» у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором № МL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року, укладеними між ПАТ «ОТП [PERSON]» та [PERSON] та за Договором іпотеки (майнова порука) № РМL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року, укладеним між ПАТ «ОТП [PERSON]» та [PERSON] (а.с. 25 - 39). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП [PERSON]» щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором № МL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року та Договором іпотеки (майнова порука) № РМL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року. Згідно Кредитного договору № МL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року, з додатками до нього, укладеного між [PERSON] та ЗАТ «ОТП [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «ОТП [PERSON]», надав [PERSON] кредит в сумі 40 600, 00 (сорок тисяч шістсот) доларів США зі строком повернення до 23.07.2018 року (а.с. 10 - 16). [PERSON], в свою чергу, зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути позивачу вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі (зокрема, в п.п. 1.6. Кредитного договору, з підпунктами), а також сплатити відповідну платню за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені в Кредитному договорі (зокрема, в п.п. 1.4., 1.5. Кредитного договору, з підпунктами). Згідно з п.п. 1.5.1. Кредитного договору погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватися відповідачем щомісяця у розмірі та строки, визначені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № МL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір Іпотеки (майнової поруки) № РМL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] 23.07.2008 року, за реєстровим № 1722, відповідно до якого встановлено, що відповідач передала Банку в іпотеку, належне йому на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 273087, виданого управлянням земельних ресурсів у Вінницькому районі 11.06.2008 року, на підставі рішення 24 сесії 5 скликання Луко-Мелешківської сільської ради від 18.04.2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010882800320 - земельну ділянку кадастровий номер 0520682803:02:005:0236, що знаходиться за адресою: Вінницька область Вінницький район, с. Лука-Мелешківська, вул. Нагірна, 50, загальною площею 0, 2500 га (а.с. 20 - 24). Пункт 1.1. Договору Іпотеки встановлює, що даний Договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору № МL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року. Також встановлено, що відповідач, як майновий поручитель стверджує, що вона ознайомлена зі змістом основного зобов'язання, яке забезпечено іпотекою, та не має претензій до умов Кредитного договору, а також дає свою згоду на забезпечення іпотекою обов'язків Позичальника. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на засіданні кредитного комітету 30.09.2011 року на звернення відповідача було прийнято рішення про реструктуризацію простроченої заборгованості по Кредитному договору, однак відповідачем так і не було підписано угоду (а.с. 47 - 52). Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Аналогічні норми також передбачені ст. ст. 572, 589, 590 Цивільного кодексу України, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про заставу». Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчиненням виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Так, 22.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 5167, яким пропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - земельну ділянку, кадастровий номер 0520682803:02:005:02 загальною площею 0, 2500 га, що розташована за адресою: Вінницька область Вінницький район, с. Лука-Мелешківська, вул. Нагірна, 50, що належить на праві власності відповідачу (а.с. 53). Вказаний виконавчий напис неодноразово було пред'явлено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до примусового виконання до ВДВС, виконавчі дії, щодо примусового виконання виконавчого напису вчинені не були з різних підстав (а.с. 54 - 59). Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10.08.2017 року по цивільній справі № 128/886/17 за позовом [PERSON] до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», Вінницького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, третьої особи приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 22.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5167, яким пропоновано звернути стягнення на нерухоме майно -земельну ділянку, кадастровий номер 0520682803:02:005:02 загальною площею 0, 2500 га, що розташована за адресою: Вінницька область Вінницький район, с. Лука-Мелешківська, вул. Нагірна, 50, що належить на праві власності відповідачу, визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с. 60 - 64). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 12.02.2018 року заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про перегляд заочного рішення від 10.08.2017 року по цивільній справі № 128/886/17 за позовом [PERSON] до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», Вінницького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, третьої особи приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - залишено без задоволення (а.с. 65 - 67). Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Аналогічне право позивача встановлено п.п. 6.1.- 6.2. п. 6 Договору іпотеки, відповідно до якого, у випадку невиконання або неналежного виконання Кредитного договору, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п.п. 6.3 п. 6 Договору іпотеки, звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Статтею 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 9 постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив судам, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 4 і 5 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 Закону України «Про іпотеку». Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», заставодержатель набуває\~право звернення\~стягнення на\~предмет застави\~в разі,\~якщо в\~момент настання\~.терміну\~виконання зобов'язання,\~забезпеченого заставою,\~воно не\~буде виконано,\~якщо інше\~ \~не \~ передбачено\~ \~законом \~ чи\~ \~договором.\~ \~У \~ разі\~ \~часткового \~ виконання\~ \~боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. У відповідності до положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право на продаж предмета іпотеки у випадку наявності рішення суду про продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Статтею 591 ЦК України передбачено право реалізації предмета застави, на який звернено стягнення, шляхом його продажу. Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства, умов іпотечного та кредитного договорів, за рахунок предмету іпотеки, належного відповідачу, позивач має право шляхом продажу задовольнити свої вимоги, які виникають із кредитного договору, оскільки позичальником належним чином не виконуються умови кредитного договору, а саме, в частині повернення заборгованості. Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку» реалізація майна за рішенням суду може проводитися шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону. Станом на 21.05.2018 року, заборгованість по Кредитному договору № МL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року перед позивачем становить 37 524, 84 доларів США (тридцять сім тисяч п'ятсот двадцять чотири долари США і вісімдесят чотири центи) еквівалентом на 21.05.2018 року становить 981 195, 76 грн. (дев'ятсот вісімдесят одна тисяча сто дев'яносто п'ять грн. сімдесят шість коп.) з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 35 618, 97 доларів США (тридцять п'ять тисяч шістсот вісімнадцять доларів США дев'яносто сім центів) еквівалентом на 21.05.2018 року становить 931 361, 26 грн. (дев'ятсот тридцять одна тисяча триста шістдесят одна грн. двадцять шість коп.); заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками складає 1 905, 87 доларів США (одна тисяча дев'ятсот п'ять доларів США вісімдесят сім центів) еквівалентом на 21.05.2018 року становить 49 834, 49 грн. (сорок дев'ять тисяч вісімсот тридцять чотири грн. сорок дев'ять коп.) (а.с. 71 - 72). Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1 та ч. 3 ст. 549 ЦК України). П.п. 4.1.1. Кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування позиковими коштами, позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі 1% від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу. Станом на 21.05.2018 року Позичальнику нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 3 581 373, 27 грн. (три мільйони п'ятсот вісімдесят одна тисяча триста сімдесят три грн. двадцять сім коп.). Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до п.п. 8.1. п. 8 Договору іпотеки, договір набирає чинності з дня його нотаріального посвідчення та діє до виконання боргових зобов'язань в повному обсязі та зобов'язань Іпотекодавця за цим Договором. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 статті 1054 та ч.2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» була направлена вимога про усунення порушення (іпотечне повідомлення ) за Кредитним договором № МL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року, за вихідним № 233 від 25.05.2018 року, яка боржником станом на момент пред'явлення позову 10.08.2018 року не виконана (а.с. 68 - 70). Невиконанням своїх обов'язків за Кредитним договором грубо порушено положення чинного законодавства України, а саме: ч. 1 ст. 8 Конституції України, ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України. Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд при винесенні рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки має право застосувати спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури передбаченої статтею 41 цього Закону, тобто реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною не нижче 277 575, 00 грн. (двісті сімдесят сім тисяч п'ятсот сімдесят п'ять грн.), що визначена сторонами під час укладання Договору іпотеки (п. 3.2). Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить з того, що відповідно до ст. 554 ч.1 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. 23.07.2008 року між ЗАТ «ОТП [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «ОТП [PERSON]», та [PERSON] було укладено договір поруки №SR-В00/137/2008, згідно якого останній зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником [PERSON], її боргових зобовязань перед кредитором ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № МL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року, в повному обсязі таких зобовязань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобовязань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно (а.с. 18 - 19). Згідно ч.4 ст. 559 ЦК України (в ред. 2018 року) порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобовязання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобовязання не предявить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не предявить позову до поручителя. Для зобовязань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобовязання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобовязання. Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором. Строк (термін) виконання основного зобовязання [PERSON] за кредитним договором № МL-В00/137/2008 від 23.07.2008 року є 23.07.2018 року. Останній платіж\~позичальником було\~здійснено 14.10.2010\~року,\~в звязку з чим позивач відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, використав своє право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 05.11.2010 року претензію вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та повязаних з ним платежів. Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, позивач відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання та протягом трьох років, починаючи від цієї дати 05.11.2010 року мав можливість предявити позов до поручителя, а скористався таким правом лише 10.08.2018 року, подавши даний позов до суду. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність\~-\~це строк,\~у межах\~якого особа\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~про захист\~свого цивільного\~права або\~інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1\~ст.\~267\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки строк\~позовної давності, про\~застосування якої\~заявлено представником\~відповідача, у межах\~якого позивач\~міг звернутися\~до суду\~з вимогою\~про захист\~свого цивільного\~права сплив\~05.11.2010\~року,\~ суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed