Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Сторони та їх представники у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Амур-Нижньодніпровським відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області 04.04.2008 року). Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, зокрема - земельну ділянку, площею 0.10 га, розташованої по [ADDRESS] яка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на ім'я померлого 26.12.1996 року Олександрівською сільською Радою народних депутатів Дніпропетровського району, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10489, а також на домоволодіння, збудоване спадкодавцем у 2004 році. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, позивачі по справі є спадкоємцями після смерті [PERSON], а саме: [PERSON] як дружина, а [PERSON] - син померлого. Крім того, згідно рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.04.2010 року, за кожним з них було визнано право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS]. Що стосується отримання свідоцтв про право власності на земельну ділянку, судом встановлено, що позивачі, звернулися з відповідною заявою до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Однак постановою державного нотаріуса Шугаєвої Н.С. від 30.05.2015 року, [PERSON] та [PERSON], було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадок на земельну ділянку, оскільки за вищевказаним рішенням суду вони володіють по ? частині спірного домоволодіння, а згідно з вимог п.5.10 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», [PERSON] має бути виділена ділянка в розмірі 2/3 частини, а [PERSON] - в розмірі 1/3 частини, оскільки вона має право на обов'язкову долю у спадщині, незалежно від заповіту, складеного 23.03.2000 року [PERSON] на ім'я [PERSON], який було посвідчено секретарем виконкому Олександрівської сільської Ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області та зареєстровано в реєстрі за №22. Таким чином, хоча ніхто не оспорює право власності позивачів ні на будинок, ні на земельну ділянку, наразі має місце такий випадок, що нотаріус не може видати їм свідоцтво про право власності на спадщину, зокрема на земельну ділянку, через різні варіанти розділу їх часток. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 182, 210 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання із нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину у судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Також, згідно п.10 вищезазначеної Постанови зазначено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 25 ЦК України правоздатність особи (здатність мати права та обов'язки) припиняється в момент її смерті. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи, що до Позивачки перейшли права власності на житловий будинок, проте вона не має можливості оформити законодавчі документи у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом. Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Приписами ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно з абз. 4 п. 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N20/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус для видачі свідоцтва про право на спадщину вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Також право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивачів на вищезазначене спадкове майно, а їх позовні вимоги не суперечать чинному законодавству і не порушують прав третіх осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved