Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Сторони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що визнається ними, а отже, в порядку ч.1 ст.82 ЦПК України, вказана обставина окремому доказуванню не підлягає. На підставі виконавчого листа №2-914, виданого відповідно до рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2007, з [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів на утримання доньки [PERSON], [INFO] до її повноліття (а.с.3). На час прийняття цього рішення судом, дитина проживала разом з матірю. На день розгляду справи позивач разом з донькою мешкають за адресою: вул. Покровська, 15/1, м. Кривий Ріг, що встановлено із акта від 11.06.2018 (а.с. 5), а відповідач мешкає за адресою вул. Спаська 2/67 в м. Кривому Розі, що підтверджується актом від 18.10.2018 (а.с.33). Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За ч. 3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З 2014 року по теперішній час, дочка [PERSON] постійно проживає з батьком [PERSON], і перебуває на повному його утриманні, що підтверджується актом від 11.06.2018, складеним мешканцями будинку №15 по вул. Покровська в м. Кривому Розі (а.с. 5). Окрім наявного в матеріалах справи акту від 11.06.2018, факт проживання неповнолітньої [PERSON] разом з позивачам та перебування її на його утриманні, визнавалося відповідачем по справі [PERSON] та підтверджено показами свідка [PERSON] На день розгляду справи неповнолітня [PERSON] досягла 14 річного віку, та визначилася з своїм місцем проживання, яким є місце проживання її батька: вул. Покровська, 15/1, м. Кривий Ріг. В силу ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, мають використовуватись за цільовим призначенням. Як роз'яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За таких обставин суд вважає, що аліменти на дитину підлягають сплаті тому з батьків, з ким проживає дитина. Із змісту ст.ст. 179-181 СК України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім'я одержувача аліментів. Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у поставні від 16.05.2018 по справі № 139/260/16-ц. Відповідно до ч. 4\~ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Так судовим розглядом встановлено, що на дату ухвалення рішення від 13.03.2007 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON], остання проживала разом з матірю, та знаходилась на її утриманні. З 2014 року місце проживання неповнолітньої [PERSON] змінилося, та вона постійно мешкає разом із батьком за його місцем проживання за адресою: [INFO]. З викладеного слідує, що отримувач стягнутих за рішенням суду від 13.03.2007 аліментів, [PERSON], не витрачає отримувані аліменти на дитину. Оскільки остання з нею не проживає, та знаходиться на утриманні батька. У такому випадку доцільним є припинення стягнення аліментів на ім'я одержувача аліментів. З огляду на викладене та встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] щодо припинення стягнення аліментів на користь відповідача на утримання їх доньки знайшли підтвердження в ході розгляду справи, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Розглядаючи вимогу позивача про стягнення аліментів з відповідача на його користь на утримання їхньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від доходу відповідача суд виходить з такого. Відповідно до довідки №844 від 23.07.2018, [PERSON] з 22.07.2016 працює у ПАТ «ЦГЗК», шахта «Гігант-Глибока» на посаді електрогазозварника. Загальний дохід за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 складає 71527,45 грн. Заробітна плата після вирахування утриманих обовязкових платежів складає 30192,47 грн. Середньомісячний заробіток складає 5032,08 грн. (а.с.6). Згідно з копією трудової книжки серії ЮИ-І №003453 на імя [PERSON], остання звільнена з посади продавця продовольчих товарів за власним бажанням 05.10.2015 та на теперішній час офіційно не працевлаштована (а.с.38). Відповідач [PERSON] окрім спільної доньки з позивачем, має ще одну дитину - малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КИ №457366, в якому вона вказана як мати дитини (а.с. 26). Малолітній [PERSON], [INFO] повністю знаходиться на утриманні відповідача [PERSON], оскільки остання перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради та одержує тимчасову допомогу на дитину, коли батько ухиляється від сплати аліментів, щомісячно у розмірі 972 грн. (а.с. 32). З акта від 18.10.2018, складеного мешканцями буд№2 по вул. Спаська м. Кривого Рогу, видно, що [PERSON] з 01.05.2010 мешкає за адресою: вул. Спаська, 2/67 з сином [PERSON], [INFO] та доглядає за інвалідом ІІ групи [PERSON], яка також зареєстрована за вказаною адресою (а.с.33). При цьому, як видно з копії довідки №189844, виданої МСЕК, [PERSON] безстроково присвоєно ІІ групу інвалідності, у зв'язку з загальним захворюванням (а.с.31). Також, судом встановлено, що [PERSON] сплачує усі витрати по комунальним послугам за адресою: вул. Спаська, 2/67, м. Кривий Ріг, що підтверджується довідкою №6 від 18.10.2018 про суми нараховані до сплати комунальними та іншими службами міста станом на 01.10.2018 та копіями відповідних квитанцій (а.с.36, 37). Як на одну з підстав для визначення меншого розміру аліментів відповідач посилається на договір довічного утримання, укладений 09.11.2011 між [PERSON] та [PERSON], за умовами якого [PERSON] передала у власність [PERSON], належну їй на праві приватної власності двокімнатну квартиру №67 в будинку №2, що знаходиться по вул. Спаській в м. Кривому Розі (а.с.27, 28-30). Суд відхиляє зазначений доказ, оскільки [PERSON], яка є інвалідом другої групи не повязана з відповідачем родинними звязками, як це визначено в п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України, а обвязок її утримання є складовою договору довічного утримання, який по своїй суті є відплатним договором, і взамін наданого утримання відповідач набувала у власність нерухоме майно. При цьому, посилання відповідача про здійснення матеріального забезпечення неповнолітньої доньки [PERSON] шляхом виділення коштів на фінансування потреб дитини, не підтверджені доказами та не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги. Окрім того, суд враховує, наявні у відповідача [PERSON] кредитні зобовязання перед ПАТ «АКБ «Конкорд», що видно із змісту рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.02.2018, яким з неї стягнуто заборгованість у розмірі 5026,03 грн. (а.с.34). Однак, суд бере до уваги той факт, що розмір цих зобовязань є незначним, а саме 5026,03 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, судовим розглядом встановлено, що відповідач не працює, не отримує стабільного заробітку, що виключає можливість призначення розміру аліментів у мінімальному рекомендованому розмірі, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У п. 17 постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З врахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини повязані зі сплатою аліментів, обовязку відповідача утримувати дитину, принципу законності, часткове визнання відповідачем позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд приходить до висновку, що в силу ст.ст. 180-183 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.08.2018 і до повноліття дитини. Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач, як мати [PERSON], [INFO], зобов'язана утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, враховуючи ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. За таких обставин, враховуючи матеріальний стан відповідача, рівень отримуваного нею доходу, перебування на її утриманні малолітньої дитини, наявні кредитні зобовязання, однак в незначному розмірі, суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині частково та стягнути з [PERSON] на користь позивача на утримання [PERSON], аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно. Окрім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача, на користь позивача в розмірі 704,80 грн. та на користь держави у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial