Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заявили позов, за яким просили визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS], та усунути перешкоди в користуванні квартирою, шляхом надання постійного безперешкодного доступу. Позов мотивовано тим, що позивач на законних підставах набув право власності на вказану квартиру, проте попередні власники квартири - відповідачі у справі продовжують проживати в квартирі, чим створюють позивачу перешкоди в користуванні власністю. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 28.03.2017 року. Ухвалою суду від 31.10.2017 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Святошинську районну в м. Києві державну адміністрацію, як орган опіки та піклування. Представник позивача Янчук А.А. подав заяву, за якою на вимогах позову наполягав, просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомляли, відзиву на позов не надходило. За таких обставин, з урахуванням того, що у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на наявних доказах. Судом встановлено таке. 25.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договори про надання споживчого кредиту за №11304210000 та №11304243000. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на забезпечення вказаних кредитних договорів передали в іпотеку банку належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS], на умовах договору іпотеки №78031, що укладений між сторонами 25.02.2008 року та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. за реєстровим №1286. 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №1, за яким перший відступив, а другий прийняв право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором про надання споживчого кредиту за №11304210000 від 25.02.2008 року, а також укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, за яким, разом з іншим, до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за договором іпотеки №78031 від 25.02.2008 року. 21.03.2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № [NUMBER] про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права приватної власності на квартиру [ADDRESS]. Підставою виникнення права власності, як це зазначено у витязі з реєстру, є договір іпотеки, посвідчений 25.02.2008р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. за реєстровим №1286. Отже, відповідачами на підставі договору іпотеки відчужено, а позивачем набуто право власності на квартиру [ADDRESS]. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України.) Відповідно до ст. ст. 379, 382 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Однією із підстав припинення права власності згідно зі ст. 346 ЦК України є відчуження майна. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 156 ч.4 ЖК України передбачено збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин та вимог закону, суд приходить до висновку, що відповідачі з відчуженням належної їм квартири втратили право користування даною квартирою, а тому відповідні вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимог позову про надання позивачу безперешкодного доступу до квартири, то суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити, оскільки такий спосіб захисту порушеного права не передбачений законом. В даному випадку, належним способом захисту, на думку суду, міг бути позов про виселення відповідачів з квартири, як таких, що займають житлове приміщення самоправно (без належної на те правової підстави), відповідно до ст. 116 ч.3 ЖК України та тої ж ст. 391 ЦК України. Отже, позов може бути задоволено частково, відповідно до наведених вище висновків суду. Витрати понесені позивачем на розгляд справи, за вказаного рішення, мають бути йому компенсовані відповідачем пропорційно задоволеної частки вимог, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: partial