Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500 гривень на кожну щомісячно до досягнення ним повноліття та судові витрати. Свої вимоги\~мотивує тим,\~що вона уклала шлюб з відповідачем, який рішенням Долинського районного суду у 2020 році було розірвано. Від шлюбу у них народились двоє доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які з нею проживають в с. Новоселиця в будинку, що належить їй на праві приватної власності, а відповідач зареєстрований в с. Новоселиця за іншою адресою. Протягом останніх п`яти років після народження доньки [PERSON] сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу. Незважаючи на те, що відповідач не має постійної роботи в Україні, він постійно їздить на заробітки в країни Європи, отримує значний регулярний дохід, однак не надає ніяких коштів на утримання їх дітей. Весь свій дохід відповідач витрачає на свої особисті потреби. Її вимоги надати частину свого доходу на утримання дітей ігнорує. В зв`язку з цим вона, як малозабезпечена сім`я, отримує відповідні не значні кошти з управління соціального забезпечення, виїхати на заробітки не має змоги, так як не має на кого залишити своїх дітей. Її дохід не дає їй можливість створити дітям належні побутові умови, в тому числі для їх фізичного та духовного розвитку, творчих та пізнавальних здібностей і уподобань. Відповідач фізично здоровий, отримує значний дохід, інших, крім їх дітей, не має, не має на утриманні і будь яких інших осіб, може і зобов`язаний надавати кошти на утримання своїх неповнолітніх дітей. Зазначені обставини змусили її звернутись з даним позовом до суду. Вважає, що з врахуванням доходу відповідача, він може сплачувати аліменти на утримання кожної дитини 2500 грн, що являється близькою до прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (2 395 грн станом на січень-червень 2021 року) і ця сума посильна для нього та не поставить його в складне матеріальне становище. Від відповідача надійшов відзив на позов,\~якийподаний з порушенням вимог, встановлених ЦПК України до нього, а саме: відсутні докази направлення відзиву іншій стороні, тому суд частково приймає його до розгляду лише в частині пояснень, що підтверджуються та не оспорюються обома сторонами, зокрема, в частині, що сторони перебували у шлюбі з 18.06.2002, їх шлюб було розірвано 02.04.2020, від шлюбу мають двох неповнолітніх дочок. Протягом останніх 5-ти років стосунки між ними дійсно погіршувались і як результат, шлюб вони розірвали, а діти залишились проживати з позивачкою. Він на той час розрахувався з роботи і поїхав на роботу в Польщу. Погоджується, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до повноліття та не заперечує проти сплати на їх утримання аліментів, але не в такій сумі, як просить позивачка. В іншій частині викладених обставин у відзиві, суд не приймає їх до уваги, оскільки позивачка не мала змоги їх спростувати чи визнати, так як доказів направлення їй відзиву не долучено, а розгляд справи за її заявою здійснюється у її відсутності. Також суд зауважує, що жодних доказів на підтвердження обставин, зазначених у відзиві, відповідач не надає. Позивачка в судове засідання не з`явилися, від неї надійшла письмова заява, в якій вона просить справу розглянути без неї, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак у вказаному відзиві просив справу розглядати та завершувати за його відсутності, позов задовольнити частково, стягнути з нього на користь позивачки на утримання дітей 1/3 його доходів, але не менше 50% суми прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, витрати на правову допомогу стягнути у розмірі 800 гривень, оскільки ні адвокат, ні позивачка не брали участі у судових засіданнях. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії суду: ухвалою суду від 20.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 29 квітня 2021 року від позивачки надійшли клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та заява про розгляд справи у її відсутності (а.с. 20-21, 22). Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 25 травня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому наявна відмітка про направлення його копії позивачці (а.с.33), однак доказів такого направлення не долучено, тому суд взяв його до уваги в частині осбтавин, які не заперечуються обома сторонами, та клопотання про розгляд справи у відсутності відповідача. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: як вбачається\~зі свідоцтва\~про народження\~серії [NUMBER] від 05.04.2004 та свідоцтва про\~народження серії\~ [NUMBER] , виданого 16.09.2014 виконкомом Новоселицької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, у сторін за час спільного проживання народилося двоє дітей відповідно [PERSON] , [INFO] , запис №10 та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №9, які проживають та зареєстровані разом з матір`ю [PERSON] у с. Новоселиця, що підтверджується витягом №67 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, наданий ЦНАП Вигодської селищної ради Івано-Франківської області (а.с.7, 8, 9). Сторони у своїх письмових заявах не заперечили, що сімейне життя між ними протягом останніх років погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу. Діти проживають разом з матір`ю. Відповідач періодично виїжджає на роботу за межі України. Таким чином, між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні неповнолітніх дітей. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з такого. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають з нею. Вона просить стягувати з відповідача аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дітей та вказує щомісячну суму аліментів, яку вважає слід стягнути з відповідача - 2500 грн на кожну дитину, однак не обґрунтовує вказаний розмір, не надає доказів, які б підтверджували можливість відповідача сплачувати аліменти саме в такому розмірі. Відповідач заперечує щодо стягнення з нього аліментів саме в такому розмірі. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що з [PERSON] на користь [PERSON] на неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 1850 (одній тисячі вісімсот п`ятдесят) гривень на кожну дитину щомісячно, а позов задовольнити частково. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, і вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, суд також приймає до уваги, що позивачка має у власності будинок, в якому проживає з дітьми, про що вона наголошувала у позові, натомість відповідач після розірвання шлюбу живе у своїх батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання відносить оплату витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 1700 грн, на підтвердження чого надає суду квитанцію №000246 від 15.04.2021 на вказану суму за надання адвокатських послуг адвокатом Свинтицьким І.К. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №303 від 07.04.1999), угоду про надання правової допомоги та представництва №0027/21 від 14.04.2021, акт виконаних робіт, що включає в себе інформацію про харакетер правової допомоги та вартість послуг, а саме: 300 грн - надання консультацій, ознайомлення з нормативними документами, 1000 грн - виготовлення документів, копій документів та позовної заяви, 400 грн - участь та представництво у Долинському районному суді 9сплачено авансом), всього на суму 1700 грн (а.с.10-13). Враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, то з урахуванням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, беручи до уваги, що представник позивачки участі у судовому засіданні не брав, вартість послуг за що була оплачена позивачкою авансом в розмірі 400 грн, тому фактично витрати за надану професійну правничу допомогу складають 1300 грн, суму аліментів, яку суд присудив стягувати з відповідача на кожну дитину - в розмірі по 1850 грн, відповідно 3700 грн на обох, отже слід стягнути на користь позивачки з відповідача 962 грн понесених нею витрат на професійну правничу допомогу (1300 х 3700 / 5000 = 962 грн, де 5000 грн - сума аліментів на двох дітей, яку просила стягнути позивачка). Також, беручи до уваги, що згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 908 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 181, 182, 184 СК України та

Outcome: partial