Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі із 07 листопада 2009 року і мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Заявляючи про фактичне припинення подружніх стосунків через різні погляди на життя, позивач з позовом про розірвання шлюбу 24 липня 2019 року звернулася до суду. 30 липня 2019 року відкрито провадження у справі (а.с. 15), ухвалою від 12 серпня 2019 року (а.с. 19) підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Ухвалами суду від 05 вересня 2019 року (а.с. 24) та від 09 грудня 2019 року (а.с. 31) за клопотаннями позивача (а.с. 22, 28) сторонам двічі надавався строк на примирення терміном по три місяці. В судове засідання 10 березня 2020 року позивач не з`явилася,у п. 3 позовної вимоги та в окремій заяві (а.с. 34) просила справу розглядати за її відсутності та не заперечила проти винесення заочного рішення. Такі заяви позивача відповідають вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, а тому судом ухвалено про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач до суду не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 32, 33). Про причину неявки відповідач суд не повідомив, не просив про відкладення розгляду справи чи про розгляд без його участі, відзив на позов не подав. Оскільки наявні всі умови, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про прийняття заочного рішення. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Із свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 5) слідує, що сторони із 07 листопада 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а із свідоцтва про народження (копія на а.с. 7), - що мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам, виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач своєю безпричинною неявкою фактично визнав позов. У позовній заяві позивач стверджувала про припинення подружніх стосунків через різні погляди на сімейне життя. Відповідно до ст. 11 СК України, суд двічі надавав сторонам строк на примирення терміном по три місяці кожен (а.с. 24, 31), однак, примирення між сторонами аж до відновлення подружніх стосунків не сталося, про що свідчить заява позивача (а.с. 34) про підтримання позовних вимог. На підставі викладеного, суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. Позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, отримане у шлюбі. Така вимога відповідає ст. 113 СК України, а тому має бути задоволена.

Outcome: approved