Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

сторони в шлюбі з 24.02.2015р., мають доньку Вікторію, [INFO] 03.05.2017р. [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивував тим, що через непорозуміння і часті конфлікти шлюбні відносини припинили, спільно не проживають, просив розірвати шлюб. В суді [PERSON] позов підтримав, пояснив, що із відповідачкою навесні 2017р. припинили подружні стосунки, проживають окремо, миритись не бажають, відшкодування судових витрат із відповідачки не бажає. Відповідачка [PERSON] підтвердила пояснення позивача про припинення подружніх стосунків навесні 2017р., що сімї немає, теж просить розірвати шлюб. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із пояснень сторін, із змісту позову, із долучених до справи свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження (а.с.4, 5) убачається, що сторони в шлюбі з 24.02.2015р., мають доньку Вікторію, [INFO], через конфлікти навесні 2015р. припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Як убачається із пояснень [PERSON] і [PERSON], сторони обоє просять про розірвання шлюбу мотивуючи небажанням поновлювати сімейні стосунки і проживати однією сімєю. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов. Наявність в сторін дитини, суд оцінює, як обставину, що заслуговує уваги, але з огляду на вищенаведене та інші обставини справи, розцінює як таку, що не перешкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved