Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 29349 грн. 83 коп. за кредитним договором від 19.08.2013 року №2005293677, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], та право вимоги за яким відповідно до договору факторингу від 21.07.2014 року було відступлено ПАТ «ОТП Банк» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна». [PERSON] подав зустрічний позов, в якому вказує, що 07.10.2015 року Білозерським районним судом Херсонської області було ухвалено заочне рішення по справі № 648/3230/15-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення грошових коштів за кредитним договором. 17.01.2017 року ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області заочне рішення по справі № 648/3230/15-ц скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Про існування спірного кредитного договору [PERSON] дізнався випадково. Зазначив, що не укладав з ПАТ «ОТП Банк» кредитного договору, кошти чи майно не отримував, свого підпису, а ні в договорі, а ні на додатках до нього не вчиняв. Отже, спірний договір не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а саме: відсутнє волевиявлення позичальника, договір та додатки не підписані позичальником, а правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, тобто є недійсним. Просив визнати договір споживчого кредиту від 19.08.2013 року за № [NUMBER] недійсним та застосувати наслідки, передбачені ст.216 ЦК України, судові витрати покласти на ТОВ «Факторинг Україна». В судове засідання представник позивача за первісним позовом не зявився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, первісний позов про стягнення заборгованості підтримав та просив його задовольнити. В судове засідання відповідач (позивач за зустрічним позовом) та представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) не зявилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. Первісний позов не визнали, оскільки вважають, що договір споживчого кредиту є недійсним, оскільки відповідач за первісним позовом не підписував жодного документа. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Позивач за первісним позовом звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 19 серпня 2013 року був укладений в письмовому вигляді договір про надання споживчого кредиту №2005293677, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 24270 гривень 40 коп. строком до 19 серпня 2015 року, а останній в свою чергу зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, визначені Договором. ПАТ «ОТП Банк» відповідно до ст.1054 ЦК України, свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу за первісним позовом кредит в розмірі, встановленому договором, а відповідач свої зобовязання за умовами договору не виконав. Тому станом на 24 грудня 2014 року має заборгованість за кредитним договором №2005293677 від 19.08.2013 року в сумі 29349 грн. 83коп. 21 липня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу, на підставі якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за вказаними кредитними договорами. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повідомляло відповідача за первісним договором про погашення заборгованості, однак кредитна заборгованість погашена не була. Відповідач за первісним позовом зазначив, що не укладав з ПАТ «ОТП Банк» кредитного договору, кошти чи майно не отримував, свого підпису, а ні в договорі, а ні на додатках до нього не вчиняв. Отже, спірний договір не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а саме: відсутнє волевиявлення позичальника, договір та додатки не підписані позичальником, а правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, тобто є недійсним. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 26 грудня 2017 року по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: «Чи виконаний підпис від імені [PERSON] в договорі про надання споживчого кредиту №2005293677 від 19.08.2013 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк», на кожній сторінці договору в правому нижньому кутку та в графах позичальник (підпис позичальника) самим [PERSON] чи іншою особою; чи виконано підпис від імені [PERSON] в додатку «Графік платежів» до договору про надання споживчого кредиту №2005293677 від 19.08.2013 року, укладеноого між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк», в графі «позичальник» самим [PERSON] чи іншою особою. На виконання вищезазначеної експертизи було складено висновок судового експерта №4-ПТ від 27.02.2018 року. Зазначеним висновком експерта було встановлено, що підписи від імені [PERSON] в правому нижньому куті першої, другої, третьої сторінок та в графах «Підпис Позичальника» четвертої сторінки договору про надання споживчого кредиту №005293677 від 19.08.2013 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк», виконаний не [PERSON], а іншою особою; підпис від імені [PERSON] в графі «Позичальник» додатку № 1 «Графік платежів» до договору про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 19.08.2013 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк», виконаний не гр. [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Аналізуючи зазначені правові норми, суд дійшов висновку, що єдиною підставою виникнення зобовязань по кредитному договору є договір, тобто вільне волевиявлення обох сторін договору. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом у даному випадку, чи висловлював своє волевиявлення позивач за зустрічним позовом на укладення оспорюваного правочину. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При вирішенні даного спору, суд враховує роз'яснення надані в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 09 листопада 2009 року № 9, відповідно до яких, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Згідно роз'яснення п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як було встановлено судом, позивач за зустрічним позовом, оспорюючи договір споживчого кредиту, посилався на те, що не укладав договору про надання споживчого кредиту від 19.08.2013 року за № [NUMBER] та не підписував його. Даний факт підтверджується висновком судового експерта №4-ПТ від 27.02.2018 року З урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку, що під час укладення договору про надання споживчого кредиту від 19.08.2013 року за № [NUMBER] було відсутнє волевиявлення [PERSON], а тому наявні, передбачені ст.ст.203, 215 ЦК України, підстави для визнання вказаного правочину недійсним. Таким чином, суд вважає позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] про визнання договору про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 19.08.2013 року недійсним доведеними, а тому приходить до висновку про необхідність їх задоволення. У звязку з визнанням договору про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 19.08.2013 року недійсним, позовні вимоги за первісним позовом не підлягають задоволенню. Крім того, в порядку ст.141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом, необхідно стягнути 2250 грн. 24 коп. витрат за проведення судової почеркознавчої експертизи. Відповідно до ч. 4 ст. 86 ЦПК України після огляду речові докази повертаються особам, від яких вони були одержані. У відповідності до ст. 96 ЦПК України оригінали письмових доказів до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу. Таким чином, докази, які витребувалися судом для проведення судової почеркознавчої експертизи повернаються за належністю із залишенням належним чином засідчених фотокопій в матеріалах справах.

Outcome: approved