Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором №27/10-10101 від 26.09.2008 року в розмірі 36 595,94 долари США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ, станом на 19.08.2016 року 1 долар США дорівнював 25,170 гривень, становить 921119,80 гривень, звернути стягнення на земельну ділянку загальною площею 0,2462 га, яка розташована в [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальною площею 44,3 кв м, житловою площею 32,5 кв м, позначеного за планом земельної ділянки літерою «А», сараю, позначеного за планом земельної ділянки літерою «Б», сараю, позначеного за планом земельної ділянки літерою «В», убиральні, позначеної за планом земельної ділянки літерою «Г», погребу, позначеного за планом земельної ділянки літерою «Д», криниці, позначеної за планом земельної ділянки за №1, огорожі, позначеної за планом земельної ділянки за №3,5, шляхом продажу ним, позивачем вказаного предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною, визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право йому, ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», код ЄДРПОУ 39971452, щодо всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проведення дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, проведення дій щодо оформлення та отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, у державних та приватних нотаріусів, у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування) необхідних для здійснення такого продажу, необхідних для здійснення такого продажу. [PERSON] звернувся із зустрічним позовом про визнання недійсними правочинів, а саме: визнання недійсними договір №016 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором №27/10-10101 від 26.09.2008 року та договір від 07.07.2016 року про відступлення прав за іпотечним договором №027/Д314191, посвідчений 26.09.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П., за реєстровим №4941. Також [PERSON]. звернувся із клопотанням про залучення до участі в справі в якості третьої особи на боці ТОВ Колекторська компанія «Гарант», за зустрічним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», код ЄДРПОУ 35199148, клопотання було задоволено - залучено до участі в справі в якості третьої особи на боці відповідача за зустрічним позовом ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», код ЄДРПОУ 35199148. В судовому засіданні представник ТОВ Колекторська компанія «Гарант» Сич О.Ю. заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. [PERSON] його представник [PERSON] заявлені вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити. [PERSON] пояснив, що від ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» не отримував листів від 10.02.2014 року, 11.11.2014 року з копією договору про передання в управління непроданих активів від 20.11.2013 року, та з вказівкою в листах про те, що погашення боргу за кредитом повинно здійснюватися на відповідний накопичувальний рахунок. Також пояснив, що намагався платити суму в погашення кредиту більшу ніж треба було, тому є велика переплата грошових коштів. В жовтні 2013 року, коли хотів сплатити черговий платіж, то в банку у нього не прийняли кошти, в другий раз виявилось, що нема рахунку, куди сплачувати гроші. В жовтні 2014 року позивач повідомив про наявність боргу. Національний банк своїм листом повідомив про відсутність боргу за кредитом. Представник третьої особи на боці ТОВ Колекторська компанія «Гарант», - ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» Голуб В.В. проти позову [PERSON] заперечив, посилаючись на те, що [PERSON] зазначає, що 30.09.2015 року між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ Колекторська компанія «Гарант» був укладений договір №016 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором №27/10-10101 від 26.09.2088 року, відповідно до якого до ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» перейшли всі права кредитора за кредитним договором. 07.07.2016 року між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ Колекторська компанія «Гарант» укладений договір відступлення прав за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є.А. в реєстрі за номером 219 (договір відступлення прав за іпотечним договором), відповідно до якого ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» набуло прав іпотекодержателя за договором іпотеки. В той же час, [PERSON] зазначає, що предметом договору цесії є грошові кошти, а предметом договору відступлення прав за іпотечним договором є предмет іпотеки (земельна ділянка загальною площею 0,2462 гектара, розташована в [ADDRESS] та домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]). З посиланням на ст.1032 ЦК України [PERSON] вказує, що він не укладав іпотечний договір з жодною іншою особою крім АБ «Банк Регіонального Розвитку», у зв'язку з чим вважає договір цесії та договір відступлення прав за іпотечним договором недійсними. Однак в силу вимог ст.512, 514 ЦК України однією з підстав заміни кредитора у зобов1язанні є відступлення права вимоги - правочин (договір), на підставі якого первісний кредитор передає своє право (вимогу) в конкретному зобов'язанні новому кредитору, продовжуючи при тому виконувати взяті на себе обов'язки перед боржником, а новий кредитор набуває відповідне право (вимогу) за загальним правилом, з моменту укладення договору відступлення права вимоги. Тобто, предметом за договором відступлення права вимоги (цесії) являється саме право вимоги, яке переходить від первісного кредитора до нового кредитора). Предметом договору цесії є саме право вимоги, що перейшло до ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М». Щодо договору відступлення прав за іпотечним договором, то його предметом є право вимоги за іпотечним договором, а не предмет іпотеки вказаний у договорі іпотеки. Встановлено, що згідно кредитному договору №27/10-10101 від 26.09.2008 року, укладеному між Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» та громадянином України [PERSON], відповідно до якого Акціонерний банк «Банк регіонального розвитку» надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (кредит) у сумі 55730 доларів США, а позичальник зобов`язався сплачувати за користування кредитом проценти із розрахунку 17 процентів річних, комісійну винагороду, та повернути кредит відповідно до передбаченого Кредитним договором графіку в терміни та на умовах, встановлених Кредитним договором. Пунктом 2.3. договору передбачено, що моментом (днем) повернення кредиту (частини кредиту відповідно до графіку) вважається день зарахування суми кредиту (частки кредиту відповідно до графу нарахованих процентів, комісійної винагороди та можливих пені і штрафних санкцій, визначених цим договором) на відповідні рахунки, зазначені в статті 8 цього договору, якщо інше не випливає в цьому договорі. В розділі «Рахунки», а саме: в п.8.1. зазначений для обліку кредиту рахунок [NUMBER]. Також вказані рахунки для обліку процентів; обліку комісійної винагороди за управління кредитом; для повернення простроченої заборгованості; для сплати штрафу (а.с.7-19). В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, а також відшкодування можливих витрат банку на здійснення забезпеченої заставою вимоги між банком та позичальником [PERSON] укладено іпотечний договір №027/Д314191, посвідчений 26.09.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П., за реєстровим №4941. Згідно з цим договором іпотекодавець [PERSON] зобов'язується відповідати за виконання зобов'язань за договором кредиту №27/10-10101 від 26.09.2008 року, укладеним між іпотекодержавцем та іпотекодавцем, та додатковими угодами до нього, що укладатимуться між сторонами (кредитний договір), за яким іпотекодарежатель зобов'язується надати іпотекодавцю кредит в сумі 55730.00 доларів США, на умовах та в порядку, встановлених кредитним договором, а іпотекодавець зобов'язується в строк не пізніше 25.09.2023 року повернути кредит , та в обумовлені строки сплачувати проценти із розрахунку 17 процентів річних, а також комісійну винагороду. В іпотеку за цим договором передається наступне майно: земельна ділянка, що стане власністю у майбутньому, загальною площею 0,2462 гектара, розташована в [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер [NUMBER] (а.с.20-22). На підставі розпорядження №27/3-2 від 26.09.2008 року управлінню бухгалтерського обліку Департаменту кредитування фізичних осіб АБ «Банк регіонального розвитку», заяви на видачу готівки №1521 від 26.09.2008 року, [PERSON] отримав 270942.54 гривні еквівалент у доларах США 55730.00 (а.с.23, 24). 20.11.2013 року між Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» (установник управління); Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (Управитель); Національним банком України укладений Договір про передавання в управління непроданих активів (договір управління майном), відповідно до якого Установник управління передає в управління Управителеві активи, серед яких, зокрема, і залишок непогашеної позичальником [PERSON] позики за кредитним договором станом на момент укладення договору управління майном згідно з додатком №1 у розмірі 292181.98 гривень. В розділі «Обмеження щодо управління активами» в пункті 4.1. зазначено, що продаж управління права вимоги, переведення боргу щодо активів, переданих в управління цим договором, здійснюється лише за попереднім погодженням з Національним банком України (а.с.89-95). Управитель - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» на підставі договору управління майном уклав наступні правочини з ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ», які стосуються безпосередньо [PERSON]: - договір №016 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором №27/10-10101 від 26.09.2008року (а.с.25-27); - договір від 07.07.2016 року про відступлення прав за іпотечним договором №027/Д314191, посвідченим 26.09.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П., за реєстровим №4941 (а.с.28, 29). На підставі вищевказаних договорів, а саме: кредитного договору, іпотечного договору, договору управління майном, договору №016 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором №27/10-10101 від 26.09.2008 року, договору від 07.07.2016 року про відступлення прав за іпотечним договором №027/Д314191, посвідченого 26.09.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П., за реєстровим №4941, ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» розпочало процедуру звернення до [PERSON] стосовно зобов`язання останнього сплатити кошти в розмірі, еквівалентному 36595.94 долара США. З листів-звернень від 04.02.2014 року, 05.03.2015 року, вбачається, що [PERSON] особисто звертався до АБ «Банк регіонального розвитку» за наданням йому банківських реквізитів для погашення кредиту і відсотків, оскільки у зв'язку з банківськими організаційно-правовими проблемами не міг вчасно виконувати обов'язки за кредитним договором. Про звернення до Національного банку України з запитом про підтвердження повноважень ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (а.с.54-61). Згідно листу-відповіді №20-000У/77656 від 16.09.2016 року Національного банку України на ім'я [PERSON], банк повідомляє останньому про те, що станом на 14.09.2016 року вЄІС «Реєстр позичальників» відсутня інформація щодо простроченої заборгованості [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) перед банками України (а.с.62). Оцінюючи здобуті доказі у їх сукупності, суд визнає їх належними, достовірними, допустимими, а позов ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає задоволенню за таких підстав. На підставі наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що сторони кредитного договору, як на момент його укладення, так і на період розгляду справи до часу прийняття судового рішення є незмінними - Акціонерний банк «Банк регіонального розвитку» в якості кредитора та [PERSON] в якості позичальника. Відповідно до вимог ст..629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст..526 ЦК України. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Ці вимоги стосуються, у тому числі, сторін кредитного договору. Враховуючи, що позичальник [PERSON] отримав кредит на умовах, викладених в кредитному договорі, він взяв на себе зобов`язання стосовно користування і повернення кредиту виключно на тих умовах, які узгоджені між сторонами кредитного договору, зокрема: Відповідно до вимог кредитного договору, викладених в п.п., п.п.3.3.5., 3.3.7., п.2.3., ст.8 кредитного договору, позичальник зобов`язаний суворо дотримуватись положень цього договору, своєчасно, в повному обсязі здійснювати всі платежі шляхом внесення коштів на вказані в кредитному договорі рахунки, які належать кредитору. Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів позичальник з моменту укладення кредитного договору до жовтня 2013 року своєчасно, в повному обсязі здійснював всі платежі шляхом внесення коштів на вказані в кредитному договорі рахунки до тих пір, поки кредитор з власної ініціативи поза волею позичальника не закрив передбачені в ст.8 кредитного договору рахунки, чим унеможливив для позичальника подальше виконання умов кредитного договору. Встановлено, що позичальник [PERSON] зі свого боку здійснив дії, направлені на з'ясування причини неможливості сплати коштів на вказані в кредитному договорі рахунки (шляхом надсилання на вказану в кредитному договорі адресу кредитора відповідних письмових звернень), що дає підстави стверджувати про відсутність доказів невиконання умов кредитного договору з його вини. Що, в свою чергу, спростовує твердження позивача про те, що в порушення договірних зобов`язань відповідач не сплачує кредит, починаючи з листопада 2013 року. Відповідно до п.7.1. кредитного договору, сторони узгодили, що всі додатки, зміни та доповнення до цього договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін, з обов`язковим посиланням на цей договір. Вищевказана в п.7.1. кредитного договору узгоджена сторонами норма передбачає, що у випадку зміни умов договору (зокрема, в частині зміни банківських рахунків), сторони повинні були спочатку внести відповідні зміни до кредитного договору, після чого дотримуватися внесених змін. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, а також враховуючи вимоги чинного законодавства стосовно порядку укладення, зміни договору ст.638, 640, 651, 654 ЦК України, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять підтверджень здійснення ні сторонами кредитного договору, ні іншими особами належних і достатніх передбачених законодавством дій, спрямованих на внесення змін до кредитного договору, які б надавали можливість відповідачу-позичальнику за первісним позовом продовжувати, починаючи з листопада 2013 року, належним чином виконувати взяті перед кредитором зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до ч.2 другої ст.527 ЦК України, яка регламентує виконання зобов`язання належними сторонами, кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Враховуючи вищевказану норму ст.527 ЦК України, а також встановивши той факт, що позивач за первісним позовом лише в судовому засіданні ознайомив відповідача за первісним позовом із повним текстом договору управління майном в частині, що стосується відповідача, а саме, з частиною додатку №1: перелік непроданих активів, що передаються в управління іншій юридичній особі, до договору управління майном, який є невід`ємною частиною договору і в якому, власне, йдеться про те, що договір управління майном стосується, у тому числі, відповідача за первісним позовом, суд дійшов висновку про те, відповідач за первісним позовом законно і підставно не сплачував кошти на користь позивача за первісним позовом до того моменту, поки останній не надасть доказів того, що він є належним кредитором. Разом із тим, суд встановив, що відповідач за первісним позовом не лише очікував відповіді від позивача, а й паралельно направив письмові звернення до Національного банку України, як стороні в договорі управління майном. Результатом таких звернень стали не лише відсутність підтверджень стосовно належності нових кредиторів, а й про відсутність інформації стосовно наявності заборгованості [PERSON] перед Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку», що є додатковою підставою законності дій відповідача. Витребувавши у ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», третьої особи ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», додаток №1 до договору управління майном, суд встановив, що кредитор (Акціонерний банк «Банк регіонального розвитку») при укладенні договору управління майном передав Управителю на певний строк в управління, в частині, що стосується безпосередньо [PERSON], лише грошову заборгованість у розмірі 292 181,98 гривень і жодним чином не стосується будь-якого іншого майна чи майнових прав, що є підставою вважати наступне: -враховуючи, що позивач за первісним позовом не надав суду докази належного оформлення заміни сторони (кредитора) в кредитному договорі, а також заміни сторони (іпотеко держателя) в іпотечному договорі, позивач за первісним позовом безпідставно вимагає від відповідача за первісним позовом сплати коштів, а також звернення стягнення на предмет іпотеки. Адже відповідно до іпотечного договору іпотекодержателем є банк, а відповідно до ст.12 Закону України «Про іпотеку» право вимоги по договорах іпотеки у випадку невиконання боржником (іпотекодавцем) своїх зобов`язань є іпотекодержатель. -відповідно до частини другої ст.1030 ЦК України, не можуть бути предметом договору управління майном грошові кошти, крім випадків, коли право здійснювати управління грошовими коштами прямо встановлено законом. Враховуючи, що право здійснювати управління грошовими коштами, які належать комерційному банку, законом прямо не встановлено, договір управління майном в частині передачі в управління вищевказаних грошових коштів у розмірі 292 181,98 гривень за кредитним договором прямо суперечить ст.1030 ЦК України, що, в свою чергу, є підставою вважати такими, що суперечать чинному законодавству договір №016 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором №27/10-10101 від 26.09.2008 року та договір від 07.07.2016 року про відступлення прав за іпотечним договором №027/Д314191, посвідченим 26.09.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П., за реєстровим №4941.

Outcome: approved