Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. \~ \~ \~ \~Вимоги та позиція позивачів за первісним позовом. 26.11.2019 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою про встановлення факту прийняття спадщини, в обґрунтування якої зазначили, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя була власником житлового будинку з господарськими приміщеннями в [ADDRESS] . До державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся її син [PERSON] , на підставі якої відкрито спадкову справу № 247/1990. Однак, свідоцтва про право на спадщину він не отримав. В зазначеному будинку спадкодавця з моменту відкриття спадщини проживав син покійної [PERSON] . 21.10.1999 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] , на підставі якого 23.11.1999 року нотаріальною конторою заведено другу спадкову справу №414. [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку з чим 07.10.2002 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом дружині [PERSON] та сину [PERSON] на житловий будинок в [ADDRESS] . 23.11.2002 року відповідно до договору дарування [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] вказаний вище житловий будинок. [INFO] помер [PERSON] а його донька [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про відкриття спадщини. 11.06.2019 року постановою Житомирського апеляційного суду рішення Малинського районного суду від 21.10.1999 року скасовано, а заяву [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини залишено без розгляду. Факт прийняття [PERSON] спадщини підтверджується фактичним вступом останнього в управління та володіння спадковим майном. [PERSON] з 1990 року разом з дружиною безперервно проживав в [ADDRESS] , укладав договори на надання та оплату комунальних послуг, проводив поточні та капітальні ремонти, обробляв земельну ділянку. Позивачі просять суд встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , який помер [INFO] , після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] \~ \~ \~ \~Вимоги та позиція позивача за зустрічним позовом з урахуванням збільшення позовних вимог. Батько позивача за зустрічним позовом [PERSON] , після смерті баби [PERSON] , подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини будинку в [ADDRESS] , на підставі якої заведено спадкову справу №247. [PERSON] , в свою чергу, після смерті батька, в 1999 році прийняла спадщину. [PERSON] таємно від [PERSON] вчинив ряд незаконних дій, якими порушив її право власності на спадкове майно, зокрема: звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у зв`язку з 9-ти річним пропуском строку, та звернувся до суду про встановлення факту прийняття ним спадщини. 11.06.2019 року постановою Житомирського апеляційного суду по справі №02-1180, скасовано рішення Малинського районного суду Житомирської області від 21.10.1999 року про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] [INFO] останній помер, після чого його дружина та син неправомірно оформили спадщину на спірний будинок. Позивач стверджує, що [PERSON] не проживав в [ADDRESS] , не управляв ним та не володів. Таким чином, [PERSON] на час відкриття спадщини після матері в 1990 році не вступив у володіння та управління спадковим майном, своєчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому відповідно до ст. 553 ЦК УРСР вважається таким, що відмовився від спадщини. Відповідно до будинкової книги [PERSON] з 1972 року по 1999 рік проживав в [ADDRESS] . Незаконність свідоцтва про право на спадщину від 23.11.1999 року свідчить про незаконність похідного свідоцтва про право на спадщину від 17.10.2002 року, та похідного договору дарування будинку [PERSON] . [PERSON] просить суд визнати недійсними та скасувати: свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 23.11.1999 року [PERSON] ; свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 07.10.2002 року [PERSON] та [PERSON] ; договір дарування жилого будинку жилого будинку від 23.11.2002 року; реєстрацію 01.11.2007 року [PERSON] , на нерухоме майно за номером запису 2325 в книзі 15; рішення 43 сесії 5 скликання Малинської міської ради 23.07.2009 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ 106267, а також просить в задоволенні позовних вимог позивачів за первісним позовом відмовити повністю. Заперечення [PERSON] відносно зустрічного позову. В обґрунтування відзиву [PERSON] зазначив, що зустрічна позовна заява не містить підтвердження [PERSON] про те, що нею не подано іншого позову до цього ж відповідача з тих самих підстав; не сплачено судовий збір за кожну позовну вимогу немайнового характеру; вимоги щодо визнання свідоцтв про право на спадщину та договору дарування будинку заявлено після спливу строку позовної давності; залучення [PERSON] як відповідачів [PERSON] та [PERSON] є прямим зловживанням процесуальними правами з метою повторного пред`явлення вимог , відносно яких Малинським районним судом Житомирської області прийнято рішення від 02.12.2019 року по справі №283/1818/18, яке набрало законної сили. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] за зустрічною позовною заявою. Окрім цього, [PERSON] подано клопотання про застосування строків позовної давності до вимоги про визнання недійсними та скасування свідоцтв, договору дарування, реєстрації права власності на земельну ділянку. Зазначає, що [PERSON] та [PERSON] відкрито вчиняли дії щодо оформлення спадкового майна, про що [PERSON] було відомо з 22.04.1999 року, а саме з моменту звернення до нотаріуса мала змогу отримати інформацію відносно нерухомого майна з реєстру про спадкове майно. Вважає, що перебіг строку позовної давності відносно вказаних позовних вимог має починатися з 23.11.1999 року, з дати видачі свідоцтва [PERSON] про право на спадщину за законом. \~ \~ \~ \~У зв`язку із смертю позивача [PERSON] в період розгляду справи, ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 04.09.2020 року залучено до участі у справі його правонаступника сина [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав та просив задовольнити, у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити повністю за безпідставністю. [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги за зустрічним позовом, просила їх задовольнити, у задоволенні вимог за первісним позовом відмовити за безпідставністю. Третя особа [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін та свідків, вважає необхідним задовольнити частково позовні вимоги за первісною та зустрічною позовними заявами , виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. \~ \~ \~ \~Щодо ступеню родинних відносин учасників справи. \~ \~ \~ \~Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про смерть здійснено запис за №58, та підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . У зв`язку з чим, відкрилася спадщина на належний їй, відповідно до свідоцтва про право приватної власності на будівництво № [NUMBER] від 10.02.1982 року, будинок [ADDRESS] . [PERSON] мала двох синів: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , та [PERSON] , що підтверджено матеріалами спадкової справи №247 від 25.09.1990 року. 12.08.1961 року син спадкодавця [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . В період вказаного шлюбу, народилися діти, онуки [PERSON] : а саме: [INFO] син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ; [INFO] син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . 31.05.1986 року зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від даного шлюбу [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] народилася донька [PERSON] , про що свідчать свідоцтва про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] . \~ \~ \~ \~ [INFO] народилася онука від шлюбу другого сина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Щодо порядку оформлення спадщини спадкоємцями [PERSON] та подальших дій щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно. З метою реалізації своїх прав на спадкове майно, 25.09.1990 року [PERSON] звернувся із заявою до Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області, на підставі чого заведено спадкову справу №247. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , не вчинивши за життя будь-яких дій, щодо отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. Після смерті [PERSON] , 22.04.1999 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини Малинською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №145. У зв`язку з тим, що [PERSON] своєчасно не звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини після смерті матері, але вступив в управління та володіння спадковим майном, 21.10.1999 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини померлої [PERSON] . \~ \~ \~ \~ На підставі вказаного рішення суду, Малинською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №414 від 23.11.1999 року відносно майна померлої [PERSON] , за заявою [PERSON] про прийняття спадщини. Згідно свідоцтва про право на спадщину серії АВЕ №537652 від 23.11.1999 року, [PERSON] успадкував після смерті матері [PERSON] жилий будинок в [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Малинського району Житомирської області. \~ \~ \~ \~25.03.2002 року за заявами [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини Малинською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №138 відносно майна померлого [PERSON] . \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №11-8107 від 07.10.2002 року, спадкоємцями майна померлого [PERSON] , а саме: жилого будинку в [ADDRESS] , є дружина [PERSON] та син [PERSON] 23.11.2002 року між [PERSON] , [PERSON] (Дарувателі) та [PERSON] (Обдарований) укладено договір дарування жилого будинку, згідно якого Дарувателі подарували, а Обдарований прийняв у дар жилий будинок в [ADDRESS] . Договір зареєстровано в реєстрі за №5520. Право приватної власності [PERSON] на вказаний житловий будинок підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №16501840 від 01.11.2007 року. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №106267, [PERSON] відповідно до рішення 43 сесії 5 скликання Малинської міської ради від 23.07.2009 року, є власником земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером 18234101100:01:003:0331, що знаходиться в [ADDRESS] . [INFO] позивач за первісним позовом [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 11.06.2019 року постановою Житомирського апеляційного суду по справі №02-1180, за апеляційною скаргою [PERSON] рішення Малинського районного суду Житомирської області від 21.10.1999 року скасовано, заяву [PERSON] залишено без розгляду. Так, судом першої інстанції не встановлено характеру правовідносин, не перевірено наявність заведеної спадкової справи після смерті [PERSON] та не з`ясовано коло спадкоємців. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 11.11.2019 року по справі №283/1994/19 в задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно житловий будинок в [ADDRESS] , відмовлено за безпідставністю, у зв`язку з тим, що [PERSON] свідоцтво про право на спадщину не видавалося, відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а спірний будинок належить [PERSON] на підставі договору дарування від 23.11.2002 року, який є чинним. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 02.12.2019 року по справі №283/1818/18 в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи на стороні відповідача: [PERSON] , [PERSON] , Малинська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Малинського районного нотаріального округу Сотніченко І.В., про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.11.1999 року, виданого на ім`я [PERSON] , визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину від 07.10.2002 року, виданого на ім`я [PERSON] та [PERSON] , визнання недійсним та скасування договору дарування жилого будинку від 23.11.2002 року визнання недійсною та скасування реєстрації права власності на житловий будинок в [ADDRESS] від 01.11.2007 року відмовлено за безпідставністю. Підставою для відмови стало те, що [PERSON] зазначено відповідачем [PERSON] , однак рішення суду впливає на права інших спадкоємців [PERSON] та [PERSON] , які не мають статусу відповідачів. \~ \~ \~ \~Щодо проживання в спірному будинку та володіння нерухомим майном учасників справи. За життя [PERSON] , а саме: 24.11.1988 року, укладено договір оренди жилого приміщення, згідно якого остання надала у безстрокове безоплатне користування [PERSON] дві житлові кімнаті площею 28 кв.м. в [ADDRESS] . На підтвердження факту постійного проживання з моменту смерті [PERSON] сім`ї [ADDRESS] та вступу в управління спадковим майном, позивачем за первісним позовом надано наступні документи: - розрахункову книжку за електроенергію з особовим рахунком № [NUMBER] ; - договір № 2531958 про користування електричною енергією від 11.10.2000 року; - договір про користування електричною енергією від 13.07.2005 року; - рахунки ПАТ «ЕК Житомиробленерго» за серпень 2007 року, вересень, листопад 2008 року, квітень 2011 року, грудень 2012 року, січень 2013 року, липень 2014 року, грудень 2015 року, вересень 2016 року, липень 2017 року. \~ \~ \~ \~Довідкою від 13.06.2018 року за підписом депутата та секретаря Малинської міської ради підтверджено, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , однак за вказаною адресою не проживає з 06.04.1990 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки №228 від 20.12.2018 року, виданої Малинським районним комунальним підприємством з технічної інвентаризації, за [PERSON] зареєстроване в цілій частині право власності на квартиру [ADDRESS] . Окрім цього, довідкою №227 від 19.12.2018 року, виданою Малинським районним комунальним підприємством з технічної інвентаризації, підтверджено право власності на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] в розмірі 1/3 частини, [PERSON] в розмірі 1/3 частини, [PERSON] в розмірі 1/3 частини. Згідно довідки №3735 від 06.12.2019 року, виданої КП «Добробут», [PERSON] на день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] , донькою [PERSON] та сином [PERSON] . Показання свідків у справі: \~ \~ \~ \~Свідок \~ [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відразу після смерті [PERSON] в її будинку в [ADDRESS] почали проживати [PERSON] та [PERSON] . Ні [PERSON] , ні [PERSON] не проживали за вказаною адресою жодного дня. Разом з тим, свідок при поставленні одних і тих самих запитань різними учасниками справи зазначає відмінну інформацію. Не пам`ятаючи коли саме померла [PERSON] , свідок стверджує, що саме з того моменту сім`я [PERSON] почала проживати в її будинку. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що більше тридцяти років проживає в [ADDRESS] , що безпосередньо межує з спірною садибою. Після смерті [PERSON] , до її будинку відразу переїхав жити син [PERSON] з дружиною [PERSON] Сім`я [PERSON] протягом тридцяти років упорядковували будинок: фарбували, білили, опалювали, ремонтували паркан, обробляли город. Сім`я [PERSON] не проживала за вказаною адресою жодного дня. При цьому, свідок зазначила, що конфлікту між братами [PERSON] та [PERSON] з приводу проживання в будинку матері не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає в [ADDRESS] . Її будинок є суміжним з будинком [ADDRESS] . весною 1990 року раптово померла [PERSON] , після чого відразу до її будинку переїхав жити син [PERSON] з дружиною. Свідку достеменно відомо зі слів доньки [PERSON] [PERSON] , яка також проживала поруч в [ADDRESS] , що вона з братами [PERSON] та [PERSON] погодили проживання сім`ї [PERSON] в будинку матері. Враховуючи, що будинок старий, побудований без фундаменту, постійно потребував ремонтних робіт. Тому, [PERSON] з дружиною, в подальшому його сини та онук щороку заліплювали тріщини, білили, фарбували жерстяний дах. Мотиви та застосовані норми права. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Щодо встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] , який помер [INFO] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , суд зазначає наступне. Згідно роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до статей 524, 527, 529 ЦК УРСР, що діяли на момент відкриття спадщини [PERSON] , спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. В судовому засіданні встановлено, що спадкоємцями [PERSON] першої черги за законом були її сини [PERSON] та [PERSON] , та донька [PERSON] , яка спадщину не приймала. Згідно ст.548-549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадини заяву про прийняття спадщини. Дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Дослідивши надані письмові докази, судом встановлено, що [PERSON] реалізував своє право на прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги за законом, шляхом подання заяву від 25.09.1990 року до нотаріальної контори, на підставі якої заведено спадкову справу №247. Таким чином, [PERSON] беззаперечно виконав вимоги ст.549 ЦК УРСР та реалізував своє право на прийняття спадщини після смерті матері. Разом з тим, суд не залишає поза увагу факт прийняття спадщини [PERSON] другим сином [PERSON] , який вступив в оперативне управління та володіння спадковим майном, а саме: будинком [ADDRESS] . Відповідно до постанови Верховного Суду від 25.03.2020 року по справі №305/235/17 під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Окрім рахунків на оплату комунальних послуг, беззаперечним доказом на підтвердження вказаних обставин є показання свідка [PERSON] , яка повідомила, що [PERSON] з сім`єю переїхав жити до будинку матері через місяць після її смерті. Саме з того часу сім`я [PERSON] безперервно проживала в спірному будинку, та утримувала його. Свідок мала гарні відносини з спадкодавцем, знала всю її родину, та пояснила, що діти [PERSON] , а саме: сини та донька [PERSON] , між собою вирішили, що саме [PERSON] буде проживати у вказаному будинку. Саме тому, будь-яких спорів чи дії щодо виселення [PERSON] за їх життя не було. Суд також приймає до уваги аналогічні показання свідка [PERSON] та відхиляє показання свідка [PERSON] , як такі, що є суперечливими і неточними. Суд відхиляє твердження позивачів за первісним позовом, що [PERSON] втратив право на спадщину, у зв`язку з тим, що за життя не звертався до нотаріуса для отримання свідоцтва, оскільки статтею 560 ЦК УРСР передбачено право спадкоємця, а не обов`язок, на отримання свідоцтва про право на спадщину. Факт прийняття [PERSON] підтверджено спадковою справою. [PERSON] стверджує про неприйняття [PERSON] спадщини, у зв`язку з тим, що згідно будинкової книги він протягом дев`яти років після смерті матері був зареєстрований в [ADDRESS] , а тому і проживав за вказаною адресою. Суд критично оцінює дані твердження, оскільки факт реєстрації в будинковій книзі не відображає реального місця проживання особи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину за законом після смерті матері [PERSON] в рівних частках, а тому вимога щодо встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] підлягає частковому задоволенню: а саме в розмірі Ѕ частки спадкового майна. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~р.\~№ 5\~«Про судову\~практику про\~справи про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Щодо визнання недійсними та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.11.1999 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.10.2002 року суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 1301 Цивільного кодексу України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за\~рішенням суду,\~якщо буде\~встановлено,\~що особа,\~якій воно\~видане,\~не мала\~права на\~спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину є документом, що посвідчує презумпцію правомірності набуття його володільцем права власності. Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до\~ст.1301 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] від 23.11.1999 року було видане на підставі рішення Малинського районного суду Житомирської області від 21.10.1999 року, яке скасоване 11.06.2019 року постановою Житомирського апеляційного суду по справі №02-1180. Станом на день ухвалення рішення підстави, які існували при видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину відпали, а тому єдиним способом захисту прав та інтересів усіх спадкоємців за законом є повернення сторін в первісний стан, який існував до порушення прав [PERSON] при видачі оспорюваного свідоцтва, а саме визнання його недійсним. Крім того, існування двох спадкових\~справи щодо\~однієї спадкової\~маси також нівелює спадкування майна [PERSON] та потребує врегулювання нотаріусом. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що оспорюване свідоцтво слід визнавати недійсним в цілому, а не в 1/2 частині. В цій\~частині позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом про визнання недійсними та скасування свідоцтв про право на спадщину за законом від 23.11.1999 року, від 07.10.2002 року підлягають задоволенню. Щодо визнання недійсними та скасування договору дарування жилого будинку від 23.11.2002 року, державної реєстрації права власності на нерухоме майно від 01.11.2007 року суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що після видачі двох оскаржуваних свідоцтв про право на спадщину, 23.11.2002 року між спадкоємцями [PERSON] , [PERSON] (Дарувателі) та [PERSON] (Обдарований) укладено договір дарування жилого будинку, згідно якого Дарувателі подарували, а Обдарований прийняв у дар жилий будинок в [ADDRESS] . Право приватної власності [PERSON] на вказаний житловий будинок підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №16501840 від 01.11.2007 року. [PERSON] просить суд визнати недійсними зазначений договір дарування та реєстрацію права власності на підставі ст.215, 216 ЦК України. Відповідно до вказаних правових норм підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст. 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. \~ \~ \~ \~Норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. \~ \~ \~ \~У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст. 388 ЦК. Відповідно до ч.5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Відповідно до ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або\~майнового права та інтересу. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та інтересів. Тобто, це дії, що спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного\~права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Відповідно до п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року по справі №310/11024/15-ц, такі способи захисту мають бути доступними й ефективними. Разом з цим, п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року по справі №338/180/17 визначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Таке право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Враховуючи, що кожна особа має право на захист свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, оспорювати правочин, може заінтересована особа, яка не була його стороною, на час розгляду справи не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи також може полягати в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала (перебували) у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Враховуючи, що судом встановлено підстави для визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, на підставі яких укладено оскаржуваний договір дарування, однак застосування реституції за позовною вимогою [PERSON] не призведе\~до поновлення\~ \~порушених її\~прав, а слугуватиме підставою для повернення нерухомого майна [PERSON] , стороні договору дарувателю. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача). Відповідно до п.22 Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати (в даному випадку [PERSON] та [PERSON] не мали право на отримання в спадок цілої частини будинку [ADDRESS] та відповідно не мали права на його дарування в цілій частині), то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. [PERSON] як належний спадкоємець Ѕ будинку [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] в результаті вчинення всіх дій щодо оформлення спадщини, матиме право на звернення до суду з позовом до добросовісного набувача [PERSON] про витребування Ѕ частини належного їй майна. \~ \~ \~ \~Таким чином, в частині\~позовних вимог за зустрічним позовом щодо визнання недійсними та скасування договору дарування жилого будинку від 23.11.2002 року, державної реєстрації права власності на нерухоме майно від 01.11.2007 року, слід відмовити з огляду на належний спосіб захисту прав [PERSON] . Не знайшли свого підтвердження доводи відповідача за зустрічним позовом [PERSON] про те, що [PERSON] було відомо про дії [PERSON] та [PERSON] щодо оформлення спадкового майна, та необхідність застосування строків позовної давності з з 23.11.1999 року. Згідно ч.1 ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В матеріалах справи відсутній доказ того, що [PERSON] саме з 23.11.1999 року довідалася або могла довідатися про порушення своїх прав. [PERSON] \~стверджує,\~що відкрито вчиняли дії про що було відомо [PERSON] , а тому перебіг строку позовної давності відносно вказаних позовних вимог має починатися, з дати видачі свідоцтва [PERSON] про право на спадщину за законом. Щодо визнання недійсними та скасування рішення 43 сесії 5 скликання Малинської міської ради від 23.07.2009 року та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №106267 суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу\~України (в редакції станом на липень 2009 року)\~ громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням\~ органів\~ виконавчої\~ влади\~ або\~органів \~ місцевого\~ \~самоврядування \~ в\~ \~межах \~їх \~повноважень,\~визначених \~цим \~Кодексом. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Передача земельних ділянок безоплатно у\~власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Статтею 121 ЗК України закріплено право кожного громадянина України на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , як добросовісний набувач нерухомого майна житлового будинку, за договором дарування від 23.11.2002 року, реалізував своє право на набуття права власності на земельну ділянку в [ADDRESS] , відповідно до вимог ст. 116, 121 ЗК України. Відповідно до ч. 1 ст. 393\~Цивільного кодексу України\~правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Вказана земельна ділянка площею 0,1000 га з кадастровим номером 18234101100:01:003:0331, не відносилася до спадкового майна [PERSON] . А тому, підстави для визнання недійсними та скасування рішення 43 сесії 5 скликання Малинської міської ради від 23.07.2009 року, державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №106267, відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів за первісним та зустрічним позовами підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial