Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

ТОВ «Вердикт Фінанс» звернулось до Вінницького міського суду Вінницької області із цивільним позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, шляхом його продажу від імені боржника, за рахунок чого погасити заборгованість за кредитним договором у розмірі 366 744,33 грн. Позов мотивований тим, що 19.03.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту за № 11129281000. Відповідно до умов вказаного договору, позичальник отримала кредит у сумі 28 316,00 доларів США для придбання автомобіля, і взяла на себе зобов'язання повернути наданий кредит у повному обсязі у строк до 18.03.2014 року зі сплатою за користування кредитом 13,50 % річних. Відповідно до умов Розділу 2 цього Договору, з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, [PERSON] передала у заставу банку належний їй на праві власності автомобіль марки «Хюндай Тюсон 20», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за кредитним договором від 19.03.2007 року. 20.04.2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу № 05/12-КВ, відповідно до умов якого ТОВ «Кредекс Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Фінанс» своє право вимоги заборгованості за кредитним договором від 19.03.2007 року. Таким чином, позивач набув права вимоги за кредитним договором № 11129281000 від 19.03.2007 року та прав заставодержателя. Через неналежне виконання позичальником [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором від 19.03.2007 року, утворилась заборгованість, розмір якої станом на 09.01.2014 року позивачем визначено у сумі 366 744,54 грн. Наведені обставини і стали підставою для звернення до суду із даним позовом. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Селезньов М.В. вимоги позову підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, посилаючись на обставини, викладені у її письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи. Зокрема пояснила суду, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 02.04.2010 року по цивільній справі № 2-1766/10 з неї стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за цим же кредитним договором від 19.03.2007 року у розмірі 189 207,81 грн. Відтак вона вважає, що підстави для повторного стягнення із неї заборгованості за даним кредитним договором відсутні. В ході судового розгляду по справі встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 19.03.2007 року АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту № 11129281000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення). Відповідно до умов пункту 1.1. Договору, банк зобов'язався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати і повернути кредитору грошові кошти в сумі 28 316,00 доларів США та сплатити проценти за користування кредитними коштами, шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 1.2.2. Договору визначено кінцевий термін повернення кредиту та сплати відсотків до 18.03.2014 року, а також встановлено розмір щомісячного ануїтетного платежу у сумі 525,00 доларів США. Згідно умов пункту 1.3.1. Договору, за використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування, процентна ставка встановлена у розмірі 13.% % річних. Розділом 2 Договору передбачені умови забезпечення кредиту. Зокрема, відповідно до пункту 2.1. Договору, у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним кредитним договором, банком приймається застава транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Хюндай Тюсон 20», 2007 року випуску, зеленого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Пунктом 2.2. договору визначено, що вартість предмету застави складає 143 000,00 грн. Предмет застави є власністю позичальника [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу б/н від 19.03.2007 року, зареєстрованого Вінницьким МРЕВ ВДАІ УМВС України у Вінницькій області, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії АВС № 020841 від 17.03.2007 року. Пунктом 8.1. Договору передбачено відповідальність позичальника за порушення зобов'язання в частині не сплати чергового ануїтетного платежу у встановлений день сплати такого платежу чи сплату у розмірі меншому, ніж передбачено Договором, у вигляді нарахування банком підвищених процентів, а на суму прострочених процентів банк має право нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБ України від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним курсом НБ України до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. 02.04.2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці ухвалено рішення по справі № 2-1766/10, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] та стягнуто у солідарному порядку з останніх в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19.03.2007 року № 11129281000 (1) грошові кошти у розмірі 189 207,81 грн. 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до умов пункту 2.1. якого, банк відступив ТОВ «Кредекс Фінанс» вимоги за кредитами згідно акту приймання-передачі, в тому числі за кредитним договором від 19.03.2007 року № 11129281000. 20.04.2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу № 05/12-КВ, відповідно до умов якого ТОВ «Кредекс Фінанс» відступило, а ТОВ «Вердикт Фінанс» прийняло право вимоги за кредитним договором від 19.03.2007 року № 11129281000. Згідно наданого ТОВ «Вердикт Фінанс» розрахунку заборгованості за кредитним договором від 19.03.2007 року № 11129281000, борг [PERSON] складається з наступних складових: - заборгованість по тілу кредиту у розмірі 180 652,54 грн.; - заборгованість по нарахованим відсоткам на дату відступлення права вимоги - 77 396,01 грн.; - нараховані відсотки саном на час звернення до суду із даним позовом - 84 003,38 грн.; - нарахованої пені за несвоєчасне виконання зобов'язань - 19 272,86 грн.; - нараховані 3 % річних відповідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України - 5 419,54 грн. 09.01.2014 року ТОВ «Вердикт Фінанс» звернулось із листом до [PERSON], в якому останню було повідомлено про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання та запропоновано добровільно погасити виниклу заборгованість. Згідно ст. 530 ЦК України зобов'язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини 1-2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.4 ст. 590 ЦК України, у разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», позивач має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону, якщо при реалізації предмета застави виручена грошова сума перевищує розмір забезпечених цією заставою вимог заставодержателя, різниця повертається заставодавцю. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цивільно-процесуального законодавства України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 19.03.2007 року було укладено кредитний договір № 11129281000, відповідно до умов якого позичальник отримала від банку кредитні кошти у розмірі 28 316,00 доларів США зі сплатою за користування ними 134,5 % річних та кінцевим терміном повернення до 18.03.2014 року. Відповідач зобов'язалась повернути надані їй кошти та нараховані проценти, шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів у розмірі по 525,00 доларів США. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, розділом 2 цього ж Договору передбачено умови передачі [PERSON] в заставу банку належного їй на праві власності автомобіля марки «Хюндай Тюсон 20», 2007 року випуску. Свої зобов'язання за даним кредитним договором [PERSON] не виконувала, що стало підставою для звернення банком до Ленінського районного суду м. Вінниці із відповідним позовом про стягнення заборгованості. Рішенням суду від 02.04.2010 року по цивільній справі № 2-1766/10 позов ПАТ «УкрСибббанк» задоволено та стягнуто із [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку в рахунок погашення кредитної заборгованості кошти у розмірі 189 207,81 грн., з яких станом на 22.01.2010 року 179 182,90 грн. складала заборгованість по тілу кредиту, 2 220,74 грн. заборгованість по нарахованим відсоткам, 2 025,40 грн. нарахованої пені за прострочення виконання зобов'язань. Рішення суду набуло законної сили і по справі було видано виконавчий лист. 20.04.2012 року по даному кредитному договору відбулась переуступка права вимоги, зокрема, відповідно до положень договорів факторингу № 05/12 та № 05/12-КВ, право вимоги за кредитним договором від 19.03.2007троку № 11129281000 перейшло до ТОВ «Вердикт Фінанс». Останнє 09.01.2014 року повідомило боржницю письмово про необхідність виконати свої кредитні зобов'язання. Таким чином, на переконання суду, позов в частині звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки «Хюндай Тюсон, 20» 2007 року випуску, для задоволення вимог ТОВ «Вердикт Фінанс» по кредитному договору від 19.03.2007 року є доведеними і таким, що підлягає задоволенню. Заперечення відповідачки з приводу безпідставності поданого позову із врахуванням рішення суду від 02.04.2010 року по справі № 2-1766/10, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки даним судовим рішенням кредитний договір не розривався, а отже діяли його умови щодо нарахування процентів, пені та інші. Крім того, ТОВ «Вердикт Фінанс», як кредитор, обрав інший спосіб захисту свого порушеного права, а саме заявив вимогу про звернення стягнення на предмет застави. В той же час, позивачем не вірно визначена сума боргу, в рахунок погашення якої заявлено позов про звернення стягнення на предмет застави. В суму позову по даній справі ТОВ «Вердикт Фінанс» включено в тому числі суму боргу, яку вже було стягнуто із [PERSON] рішенням суду від 02.04.2010 року. Однак, в даному випадку [PERSON] є і позичальником, і заставодавцем. Тобто, особа позичальника і боржника не є відмінною від особи застоводавця. В разі задоволення позову у повному обсязі відбудеться подвійне стягнення суми боргу із відповідачки [PERSON] В такому разі, суд переконаний у необхідності частково задовольнити позовні вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс», а саме зменшити нараховану на 09.01.2014 року суму боргу за кредитним договором, виключивши суми, які вже були стягнуті за попереднім судовим рішенням. Таким чином, позов про звернення стягнення на предмет застави підлягає частковому задоволенню, оскільки вимоги кредитора підлягають задоволенню на суму 183 871,05 грн., з яких заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги складає 75 175,27 грн. (77 396,01 грн. - 2 220,74 = 75 175,27 грн.); заборгованість за нарахованими відсотками на час звернення до суду із позовом у розмірі 84 003,38 грн.; пеня у розмірі 19 272,86 грн. та 5 419,54 грн. нарахованих 3 % річних. В рештці вимог позову слід відмовити. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до положень статті 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial