Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог. 16 червня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку у майні, яке було набуто у спільну сумісну власність подружжя під час перебування у шлюбі,а саме: на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що 01 березня 2002 року сторони зареєстрували шлюб. На даний час вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Перебуваючи у шлюбі, за взаємною згодою і спільні кошти, сторони придбали житло, а саме житловий будинок [ADDRESS] .. Оскільки згоди про добровільний поділ будинок між сторонами не досягнуто, а відповідно до вимог чинного законодавства майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, виходячи із рівності часток кожного із сторін у праві спільної сумісної власності, а відтак прохає суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Рух справи в суді. Позовна заява подано до суду 16 червня 2020 року. 17 червня 2020 року до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Волинській області скеровано запит про місце реєстрації відповідача. 06 липня 2020 року отримано повідомлення про реєстрацію відповідача [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 06.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 04.08.2020 року. Одночасно, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Позиція учасників судового розгляду. Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. В судовому засіданні представник позивача Демчук Н.В. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у ході судового розгляду позов визнав повністю, не заперечив проти його задоволення, а також не заперечив проти стягнення з нього судових витрат та витрат на правничу допомогу. Враховуючи визнання відповідачем позову, суд відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 01.03.2002 року доводиться факт реєстрації шлюбу між сторонами зареєстрований 01 березня 2002 року у Голобській селищній раді Ковельського району Волинської області. Копією договору купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Дудою Л.В. 22 травня 2008 року, зареєстровано в реєстрі за №976, доводиться що спірний будинок [ADDRESS] був набутий сторонами у шлюбі. Копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.06.2008 року доводиться та обставина, що будинок [ADDRESS] зареєстрований за позивачем [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 11.07.2013 року [PERSON] [INFO] , змінила прізвище та ім`я на [PERSON] . Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, вказаною нормою права та нормами статті 60 Сімейного Кодексу України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або рішенням суду (ст. 70 Сімейного кодексу України, ст. 372 Цивільного кодексу України). У ході судового розгляду встановлено та не заперечується сторонами у справі, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , був придбаний сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а відтак на підставі ст. 60 СК України на вищевказане майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, враховуючи вищевказані вимоги закону, суд вважає вимоги щодо розподілу майна подружжя шляхом визнання права власності на належну позивачу частку у спільному майні подружжя, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивач просила стягнути з відповідача в її користь витрати, які документально підтвердженні,а саме на правничу допомогу адвоката в сумі 10800 грн. та судовий збір в сумі 840,80 грн., Оскільки відповідач у ході судового розгляду визнав повністю судові витрати та витрати на правничу допомогу, а відтак вони підлягають стягненню з останнього.

Outcome: approved