Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №СNL-800/056/2007 від 16.05.2007 року та договором поруки №SR-800/118/2007 від 16.05.2007 року в розмірі 1363889 грн. 22 коп. а також звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартири, що знаходиться в [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та стягнення витрат по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 3654 грн. Представник позивача в судових засіданнях, що відбулися позовні вимоги змінив, просив вимогу щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири, яка належить на праві власності [PERSON] залишити без розгляду, на розгляд справи 01.12.2014 року не з'явився, подавши до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги збільшив з мотивів, що змінився офіційний курс долара США по відношенню до гривні, просив стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 2209776,62 грн. та судовий збір в розмірі 3654 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив зменшити розмір пені врахувавши його важке матеріальне становище. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з'явилася, в засіданнях, що відбулися позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог щодо неї, оскільки позивачем пропущено строки позовної давності стосовно вимог до поручителя, порука є вже припиненою. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором №СNL-800/056/2007 від 16.05.2007 року закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надало кредит [PERSON] в сумі 35525 доларів США, зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 13.99 % річних та процентної ставки по строковим депозитам фізичних осіб у валюті, тотожні валюті кредиту, що розміщені в банку на умовах, відповідно до кредитного договору (а.с.7-8). З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання, що виникло на підставі даного кредитного договору, між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] укладено договір поруки №SR-800/118/2007 від 16.05.2007 р., згідно якого поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором (а.с.9-14). Проте, свої зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, та станом на 27.10.2014 року заборгованість [PERSON] становить 36695,80 доларів США , а саме: 31088,59 доларів США заборгованість за кредитом, що станом на 27.10.2014 р. становить 402597,24 грн., 5607,21 доларів США відсотки за користування кредитом (72613,37 грн.). Також позивачем нараховано пеню за прострочення зобов'язання в розмірі 1734566,01 гривень. Згідно ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Проте, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 06.09.2013 року направлено досудову вимогу про погашення всієї суми в тому числі достроково заборгованості за кредитним договором, яку було отримано відповідачами [PERSON] та [PERSON] - 12.09.2013 року. Таким чином, суд звертає увагу на те, що позивач скористався своїм правом на повернення кредиту достроково, надіславши відповідні вимоги позичальнику і поручителю. Як роз'яснено пунктом 24 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. В разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Позовна заява подана до суду 25.03.2014 року Отже, суд приходить до висновку, що оскільки досудова вимога була отримана відповідачем [PERSON] 12 вересня 2013 року, то позивач мав звернутися до суду із позовною вимогою до поручителя протягом шести місяців з часу застосування права на дострокове повернення кредиту. З спливом даного строку, порука є припиненою. Тому, позовні вимоги заявлені до [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Проаналізувавши матеріали справи, положення кредитного договору та договору поруки, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» простроченого боргу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки наявні в матеріалах справи докази підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором у зазначеному розмірі (тіло кредиту та відсотки). Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої пені в розмірі 1734566,01 суд звертає увагу на наступне. Відповідно до частини 1,3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина 3 статті 551 ЦК України). Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в пункті 27 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року, положення ч.3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч.2 ст. 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). В судовому засіданні відповідач [PERSON] просить зменшити розмір пені враховуючи його важке матеріальне становище. Як зазначив Верховний Суд України в узагальненні «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин», зазначене положення закону є правом, а не обов'язком суду, однак, якщо наявні такі обставини, то вони мають ураховуватися судом у разі, якщо на це посилається боржник і просить зменшити розмір неустойки. Крім того, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Враховуючи вищевикладене, а також те, що розмір нарахованої пені (1734566,01 грн.) значно перевищує розмір основного боргу (402597,24 грн. в еквіваленті до долара США за курсом НБУ), враховуючи співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов'язання, суд приходить до висновку про те, що належним способом прояву принципів добросовісності, справедливості та розумності у спірних правовідносинах, а також досягнення певного балансу прав та інтересів кредитора, боржника буде реалізація судом передбаченого ч. 3 ст. 551 ЦК України права на зменшення розміру неустойки шляхом приведення її розміру до розміру основного боргу (тіло плюс відсотки) - 475210,61 грн. Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача нарахованої пені в розмірі 1734566,01 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме - в частині стягнення пені в розмірі 475210,61 грн. В іншій частині даної вимоги слід відмовити. Позовну вимогу в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири, яка належить на праві власності [PERSON] необхідно залишити без розгляду, враховуючи заяву представника позивача про відмову від даної вимоги. Відповідно до ст. 207 ч. 1 п. 5 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача [PERSON] також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 11, 15, 16, 526, 530, 549, 551, 553, 554, 559, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial