Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Сторони одружені з 18 грудня 2010 року, шлюб зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1266. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Позивач звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу, вказавши в заяві, що їх сім`я фактично розпалася з листопада 2019 року через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя, між ними постійно виникають сварки. З тих пір вони спільного господарства не ведуть, сімейних відносин не підтримують. Вважаючи примирення та подальше збереження сім`ї суперечить їх інтересам, просить розірвати шлюб, оскільки він існує формально та залишити їй прізвище « [PERSON] ». Крім того, просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати в розмірі 4140,80 грн., в тому числі на правничу допомогу у розмірі 3300 грн. В підготовче судове засідання сторони не з`явились, надали суду заяви в яких, просять суд розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримує, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, втім заперечував проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу у розмірі 3300 грн.. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 18 грудня 2010 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1266. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб. Оскільки позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, то їх шлюб підлягає розірванню. Крім того, у відповідності зі ст. 113 СК України, особа, що змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище, яке вона отримала при укладенні шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо заявлених вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Участь адвоката Тивоненко Д.Р., який представляє інтереси позивача у справі, і факт надання правничої допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги серія АР № [NUMBER] , договором про надання професійної правничої допомоги від 03.01.2019 року, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № ВП 001616 від 29 березня 2018 року. В обґрунтування вимог позову про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу представником позивача надано акт № 1 надання послуг до Договору № 03/01 від 03.01.2020 року про надання правової допомоги від 08.01.2020 року. Враховуючи, що відповідно до акту № 1 надання послуг до Договору № 03/01 від 03.01.2020 року про надання правової допомоги від 08 січня 2020 року , що є невід`ємною частиною договору, передбачено що строк внесення клієнтом плати за надані послуги передбачено протягом 10 робочих днів з моменту набрання законної сили рішенням по справі, суд вважає вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу передчасним. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial