Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ» звернувся до Орджонікідзевського міського суду із позовної заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором у сумі 16\~462,16 грн., 1\~200 грн. штрафу, 9\~936,55 грн. збитків від інфляції, 2\~140,08 грн. 3% річних та 1\~600 грн. в рахунок повернення сплаченого судового збору. В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобовязань щодо повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару, з огляду на що в останньої утворилась заборгованість, стягнення якої, з урахуванням штрафних санкцій, є предметом позовних вимог та даного судового розгляду. Повноважний представник позивача у судове засідання не зявився, однак надав заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі та просив позовні вимоги задовільнити у повному обсязі. Відповідач, згідно письмових заперечень та наданих у судовому засіданні нею та її повноважним представником пояснень, проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі, на пропуск встановленого ЦК України строку на звернення із позовом до суду за захистом своїх порушених прав. Розглянувши матеріали справи, заслухавши заперечення відповідача та її представника, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема таким підставами є договори та інші правочини. Так, 31.05.2013 року між [PERSON] (Покупець) та ТОВ «Тідісі Схід» (Постачальник) було укладено договір купівлі продажу №320/2013Ф на продаж автомобільних шин та дисків (надалі за текстом основний договір), відповідно до п.1.1 в порядку та на умовах, визначених останнім, Постачальник зобовязується продати Покупцеві автомобільні товари, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити товар на умовах та в порядку, що визначені у даному договорі. Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття Покупцем товару по видатковій накладній №ЕДН0606243 від 31.05.2013р., виданій Постачальником, яка після її підписання сторонами має силу специфікації. Згідно пп.3.1.1. даного правочину Покупець здійснює попередній внесок за товар у розмірі 33%, що складає 8229,84 грн. з ПДВ 20% від вартості відвантаженого товару шляхом перерахування грошової суми на розрахунковий рахунок Постачальника. Відповідно до пп. 3.1.2. правочину, в редакції Додаткової угоди №008651 від 31.05.2013р., сторони дійшли згоди про оплату залишку коштів у розмірі 16462,16 грн. шляхом розстрочення платежу відповідно до встановленого графіку, а саме до 4 числа кожногго місяця з 07.2013р. по 08.2013р. із щомісячним платежем у сумі 8231,08 грн. При цьому сторонами погоджено штраф за пропуск кожного платежу у сумі 100 грн. Згідно п.12.1 даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 04.08.2013р., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Крім того, між ТОВ «Тідісі Схід» та позивачем укладено генеральний договір відступлення права вимоги №СФ2012106 від 02.04.2012 року (надалі Генеральний договір), згідно п.2.1. якого ТОВ «СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ» (позивач) зобовязується передати грошові кошти (ціну уступки) у власність ТОВ «Тідісі Схід» в обмін на право вимоги до боржників, а ТОВ «Тідісі Схід» зобовязується уступити позивачу у повному обсязі свої права вимоги до боржників за основними договорами, про що у кожному конкретному випадку укладається додаткова угода до Генерального договору уступки права вимоги (Положення №2 до даного договору). Згідно Додаткової угоди №008651 від 31.05.2013р. до Генерального договору уступки права вимоги №СФ2012106 від 02.04.2012р., ТОВ «Тідісі Схід» уступає, а ТОВ «СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ» приймає права вимоги до договору №320/2013Ф від 31.05.2013р., укладеного з громадянкою України [PERSON] (боржник), а також права, які забезпечують виконання зобовязання. У відповідності до ст..512 ЦК України, підставою для заміни кредитора у зобовязанні, поряд з іншим, може бути передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, в силу ст..514 коментованого нормативно-правового акту, \~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, взаємовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем суд кваліфікує як правовідносини, що виникли із договору купівлі-продажу, в силу якого та відповідно до ст..655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується відповідачем товар був нею отриманий у повному обсязі, що підтверджується підписом останньої під актом прийому передачі товару від 31.05.2013 року. Будь яких претензій та зауважень з боку відповідача не було. У відповідності до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 525, 526 даного кодексу, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, в силу приписів ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається із умов додаткової угоди 008651 від 31.05.2013р. контрагентами погоджено строки оплати вартості проданого товару шляхом надання відповідачу розстрочки платежу згідно графіку платежів щомісячно до 4-го числа кожного місяця з 07.2013р. по 08.2013р. у сумі 8\~231,08 грн. У відповідності до ст.610,612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Проте, в порушення вимог чинного цивільного законодавства та умов укладеного правочину, вартість придбаного товару у розмірі та у строки встановлені договором [PERSON] сплачена не була, зважаючи на що в останньої виникла заборгованість у сумі 16\~462,16 грн. Факт укладення договору купівлі-продажу товару та наявність простроченої заборгованості у сумі 16\~462,16 грн. відповідачем визнані у судовому засіданні, а тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення із [PERSON] заборгованості по оплаті вартості проданого товару у сумі 16\~462,16 грн. У відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно умов додаткової угоди №008651 від 31.05.2013р. сторони погодили штраф за пропуск кожного платежу у сумі 100 грн. Як слідує із наведеного позивачем розрахунку, відповідачу визначено розмір штрафу у сумі 1\~200грн. (12 періодів х100 грн.) із посиланням на те, що відповідач золбовязаний здійснювати оплату до 4 числа кожного місяця, а у випадку пропуску платежу починаючи з другого, сплачувати позивачу штрафну санкцію з розрахунку 100 грн. за кожен пропущений платіж. Водночас, проаналізувавши умови укладеного сторонами правочину, у редакції додаткової угоди до нього, щодо нарахування штрафних санкцій, суд не погоджується із наведеним позивачем розрахунком, оскільки із положень додаткової угоди слідує, що сторони дійшли згоди щодо сплати штрафу за пропуск кожного платежу, при цьому контрагентами погоджено графік оплати вартості проданого товару із відтермінуванням у два платежі: до 04.07.2013р. та 04.08.2013р., а відтак і штраф підлягає нарахуванню та стягненню лише у межах вказаних платежів, як і передбачено умовами договору. З огляду на наведене, суд вважає обгрунтованим розмір штрафу, що підлягає стягненню із відповідача лише у сумі 200 грн. Крім того, позивачем, у відповідності до ст.625 ЦК України, здійснено нарахування збитків від інфляції за період з 30.06.2013р. по 01.09.2017р. у сумі 9\~936,55 грн. та 3% річних у сумі 2\~140,08 грн. Так, згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши правильність здійснених позивачем нарахувань, з урахуванням періоду стягнення, суми прострочених платежів, з урахуванням принципу диспозитивності, тобто не виходячи за межі заявлених позивачем вимог, суд вважає заявлені до стягнення із відповідача суми інфляційних збитків є обґрунтованими у сумі 9\~936,55 грн. та 3% річних у сумі 2094,20 грн. Разом з тим, суд враховує, що цивільним законодавством встановлено певний строк для звернення до суду за захистом порушеного права або інтересу, тобто позовна давність. Згідно відзиву на позов та наданих у судовому засіданні пояснень відповідача та його повноважного представника, останні заперечують проти задоволення позовних вимог ТОВ «СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ», посилаючись на пропуск товариством встановленого цивільним законодавством строку для звернення до суду за захистом свого порушеного права. Згідно приписів ст..ст.257,258,261 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а щодо стягнення про стягнення неустойки (штрафу, пені) один рік, при цьому за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. В силу приписів ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Предметом даного судового розгляду є стягнення із відповідача [PERSON] заборгованості за договором у сумі 16\~462,16 грн. (основний борг), 1\~200 грн. штрафу, 9\~936,55 грн. збитків від інфляції та 2\~140,08 грн. 3% річних. Матеріали справи свідчать, що сума основного боргу повинна бути сплачена відповідачем двома платежами: 8\~231,08 грн. до 04.07.2013р. та 8\~231,08 грн. до 04.08.2013р., з огляду на що із 04.07.2013р. та 04.08.2013р. починає спливати строк позовної давності по вказаним платежам. Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, позовна заява позивачем подана 27 вересня 2017 року (згідно відтисків печатки органу поштового звязку на конверті), тобто із пропуском передбаченого чинним цивільним законодавством строку на звернення до суду за захистом свого порушеного права. Заперечуючи проти доводів відповідача щодо пропуску позовної давності, позивач вказує на здійснення відповідачем 12.11.2014р. платежу у сумі 150 грн., що підтверджується випискою за рахунками, з огляду на що перебіг позовної давності переривався. Відповідач у судовому засіданні заперечувала здійснення вказаного платежу. Однак такі посилання позивача судом оцінюються критично з огляду на наступне. Так, відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. В силу приписів ст.ст.77-81 ЦПК України, кожна сторона повинна належними, допустимими та достовірними доказами довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, здійснюючи оцінку зібраних у справі та досліджених у судовому засіданні доказів, оцінює їх належність, допустимість, достовірність кожного та достатність і взаємозвязок у їх сукупності. Оцінюючи, відповідно до ст.89 ЦПК України, надану позивачем виписку за рахунками ТОВ «СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ», суд приходить до висновку, що остання не може бути належним доказом на підтвердження здійснення [PERSON] оплати у сумі 150,01 грн. в рахунок погашення заборгованості згідно договору та додаткової угоди №008651. Так, згідно вказаної виписки 12.11.2014р. ТОВ «СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ» здійснено транзакцію із транзитного рахунку у сумі 150,01 грн., при цьому у графі «призначення платежу» вказано «погашення заборгованості зг.дог. та дод. Угоди №008651 без ПДВ платник [PERSON]». Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затв. Постановою Правління НБУ 11.09.2017р. №89, транзитні рахунки - рахунки, що використовують для обліку платежів на час до перерахування їх за призначенням згідно з нормативно-правовими актами Національного банку України з питань бухгалтерського обліку або договорами. Отже, транзитний рахунок використовується для тимчасового акумулювання платежів до їх перерахування за призначенням. Водночас, зазначені у виписці за рахунками відомості не відображають дані про те, що саме [PERSON] чи із її банківського рахунку здійснено перерахунок вказаних коштів на даний транзитний рахунок. У свою чергу, відображення у графі «призначення платежу» відомостей про здійснення такого платежу відповідачем в рахунок погашення наявної заборгованості, також не може безспірно засвідчувати вказані обставини, оскільки заповнення такої графи є довільним та не обовязковим, тобто у даній графі може бути вказана будь-яка інформація, яку вважатиме за необхідне зазначити особа, що її заповнює, а враховуючи відсутність будь-якого доказу, який би беззаперечно підтверджував, що вказані кошти перераховані на транзрахунок саме [PERSON], надана позивачем виписка за рахунками не може бути належним доказом на підтвердження здійснення [PERSON] оплати у сумі 150,01 грн. У відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У свою чергу, згідно ст..266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, враховуючи, що передбачений ЦК України строк позовної давності по вимогам, заявленим позивачем сплинув, у справі наявна заява відповідача про застосування позовної даності, жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності позивачем суду не надано та жодних заяв щодо поновлення строку на звернення до суду за захистом свого порушеного права із обґрунтуванням причин поважності пропуску останнього останнім не заявлено, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ» у повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір останньому не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed