Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 24.02.1990, запис №40. Свої вимоги мотивує тим, що вонаперебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Їх шлюб було зареєстровано 24.02.1990. За час спільного сімейного проживання у них народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , які вже є повнолітніми та ведуть повноцінне самостійне життя. Під час їх спільного проживання сімейні відносини спочатку склались добре, разом дбали про добробут сім`ї, але згодом відносини погіршились. У неї з відповідачем сімейне життя не склалося та виявилися різні погляди на нього. Жодних подружніх стосунків вони не підтримують та не ведуть спільного господарства, у зв`язку з чим збереження шлюбу між ними є неможливим. Фактично шлюб носить формальний характер, а тому збереження його буде суперечити їх спільним інтересам. Вважає, що їх шлюб може бути розірваним негайно. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте у своїх письмових заявах просить проводити розгляд справи за його відсутності та вказує про те, що позов визнає. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 23.10.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено провести підготовче судове засідання за участю сторін. Відповідач правом подати відзив на позов не скористався, однак у своїй заві від 06.11.2019 позов визнав та просив справу проводити за його відсутності. Ухвалою суду від 08.11.2019 закрито підготовече провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 19.11.2019 надано сторонам по справі за даним позовом строк для примирення 3 (три) місяці, провадження по справі зупинено. Від відповідача 24.02.2020 надійшла заява про визнання позову, в якій він просив шлюб розірвати, а справу розглядати у його відсутності. Ухвалою суду від 24.02.2020 провадження у справі поновлено. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заяви відповідача про визнання позову не суперечать закону, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб. Враховуючи, що відповідач позов визнав, визнання ним позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову відповідачем та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 24 лютого 1990 року, який зареєстрований увідділі ЗАГС Долинського райвиконкому Івано-Франківської області, запис № 40, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 24.02.1990 (а.с.5). Як свідчать долучені копії свідоцтва про нароження серії [NUMBER] від 03.12.1997, свідоцтва про нароження серії [NUMBER] від 03.12.1997 та свідоцтва про нароження№ [NUMBER] від 04.12.1991, у сторін у шлюбі народилося троє дітей відповідно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на сьогоднішній день є повнолітніми (а.с.14, 15, 16). Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу. Оцінка суду: дослідивши докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги заяву відповідача про визнання позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не складається. Наданим судом строком на примирення вони не скористалися. Сторони не бажають зберегти сім`ю, наполягають на розірванні шлюбу, тому що між ними припинилися будь-які шлюбні відносини, їхній шлюб носить формальний характер. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, про що висловились у своїх письмових заявах, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Клопотань про зміну пізвища після розірвання шлюбу від позивачки не поступало. Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати. На підставі викладеного, статей 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 114 СК України та

Outcome: approved