Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.05.2010 в розмірі 54653,91 грн та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 31.05.2010. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банком на підставі Договору про надання банківських послуг відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а позичальнику надано в користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3 Договору, на підставі якого позичальник дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку. Банк свої зобов`язання за договором виконав, а саме: надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме: щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком позичальник не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Заборгованість останнього перед позивачем на момент смерті становить 54653,91 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України відповідачка [PERSON] є спадкоємцем померлого, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем та прийняла спадщину, до складу якої, в тому числі, входять кредитні зобов`язання померлого позичальника, так як відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України відповідачка не відмовилася від спадщини у строки, передбачені цивільним законодавством, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 26.10.2020 до спадкоємців позичальника направлено лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість позичальника, однак жодних дій на погашення заборгованості не вчинено. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Відповідачка [PERSON] подала суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає повністю, оскільки жодного відношення до померлого [INFO] [PERSON] не має. Останній ніколи не був її батьком, а вона його спадкоємцем. Інформація, зазначена про це в позові, є надуманою. Факт її народження в с. Верхня Рожанка не дає підстави позивачу вимагати стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. Її батько [PERSON] є мешканцем [ADDRESS] , де проживає на даний час. З ним, мамою та сестрою вона проживала за вказаною адресою до 13.03.2020. Ні вона, ні батько ніколи не були позичальниками АТ КБ «ПриватБанк», а тому просить відмовити в позові в повному обсязі. 30.07.2021 на адресу суду представником позивача Меркуловою В.В. подано відповідь на відзив, в обґрунтування якого остання покликається на те, що відповідачка [PERSON] на момент відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , а тому остання прийняла спадщину, до складу якої входять, в тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачка не відмовилася від спадщини у передбачені цивільним законодавством шестимісячний строк з дня відкриття спадщини. При цьому, представник позивача зазначила, що в силу положень ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Окрім того, зазначила, що майно за адресою реєстрації позичальника [PERSON] , яку останній зазначив у підписаній ним Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 31.05.2010, було зареєстровано за [PERSON] [INFO] , тобто після смерті позичальника [INFO] . Просить задовольнити позов у повному обсязі. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін та процесуальні рішення, постановлені по справі. 11.01.2021 Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 січня 2021 року головуючим суддею у справі визначено суддю Сколівського районного суду Львівської області Брону А.Л. /а.с. 64/. На запит суду щодо доступу до персональних даних відповідача на адресу суду надійшла відповідь відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області /а.с. 66/. Ухвалою судді Сколівського районного суд Львівської області від 25.01.2021 цивільну справу № 453/20/21 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд до Стрийського міськрайонного суду Львівської області /а.с. 67/. 24.02.2021 до Стрийського міськрайонного суду Львівської області зі Сколівського районного суду Львівської області на підставі ухвали про передачу справи за підсудністю від 25.01.2021 надійшли матеріали позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості /а.с. 72/. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 лютого 2021 року головуючим суддею у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 74/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.03.2021 позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без руху, позивачу надано десятиденний термін для усунення недоліків /а.с. 75-77/. 10.03.2021 позивачем подано суду заяву, якою усунуто недоліки, зазначені в ухвалі від 01.03.2021 /а.с. 80-145/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.04.2021 позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 12.05.2021. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 149/. Ухвалою суду від 12.05.2021 судове засідання відкладено на 02.06.2021 /а.с. 152/. Ухвалою суду від 02.06.2021 судове засідання відкладено на 22.07.2021 /а.с. 158/. Ухвалою суду від 22.07.2021 судове засідання відкладено на 09.08.2021 /а.с. 174/. Розгляд справи по суті відбувся 09.08.2021 за участі відповідачки [PERSON] . Узагальнення доводів сторін та інші процесуальні дії у справі. Представник позивача, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. При подачі позову клопотав про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти проведення судом заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, наведених у відзиві, просила продовжувати розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки відмовляється від поданої нею заяви про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі та їх витребування, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позичальником [PERSON] була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 31.05.2010, згідно з якою позичальник отримав кредитний ліміт у розмірі 1000,00 грн на кредитну карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» /а.с. 98/. Відповідно до Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» пільговий період до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) - 2,5%, далі за тратами, здійсненими з 01.09.2014, - 2,9%, за тратами, здійсненими з 01.04.2015, - 3,6%; обов`язковий щомісячний платіж - 5% від заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів: пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн; пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 100 гривень щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суми від 100 грн другий місяць поспіль і більше /а.с. 99/. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов`язується вчасно здійснювати оплату банківських послуг відповідно до Тарифів банку, здійснювати погашення заборгованості у строки та в розмірах, визначених Договором. За несвоєчасне виконання клієнтом будь-якого грошового зобов`язання за цим Договором Банк має право нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожний день простроченого зобов`язання /а.с. 100-124/. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 31.05.2010, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , судом встановлено, що станом на 31.01.2019 заборгованість останнього перед банком становить 54653,91 гривень /а.с. 89-97/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 9, виданого Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, [PERSON] помер [INFO] /а.с. 131/. 28.04.2020 за вих. № SAMDN50OTC003267777 Сколівській державній нотаріальній конторі направлено претензію кредитора з проханням повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті боржника; включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком в розмірі 54653,91грн; повідомити АТ КБ «ПриватБанк», чи звертались спадкоємці із заявами про прийняття спадщини; повідомити відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину, а також про осіб, які вже такі свідоцтва отримали /а.с. 133/. 20.05.2020 за вих. № 259/01-16 завідувачем Сколівською державною нотаріальною конторою Батлюк В.І. АТ КБ «ПриватБанк» повідомлено, що претензія прийнята до уваги. Станом на 20.05.2020 спадкоємці померлого [PERSON] в Сколівську державну нотаріальну контору Львівської області не зверталися, спадкова справа після смерті останнього не заводилася /а.с. 134/. Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] відповідачка [PERSON] була зареєстрована в с. Верхня Рожанка Сколівського району Львівської області з12.03.1999. З 13.03.2020 остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с. 48-49, 163/. Згідно з відомостями, наданими відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, [PERSON] , [INFO] , з 13.03.2020 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с. 148/. 07.10.2020 за вих. № SAMDN50OTC003267777 відповідачці [PERSON] надіслано лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість позичальника [PERSON] , який помер [INFO] , в розмірі 54653,91 грн /а.с. 135/. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з вимогою позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 31.05.2010 в порядку ст. 1282 ЦК України. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно ч. 2 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Відповідно до пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Згідно з п. 4.2 Глави 9 цієї ж Інструкції доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначив Верховний Суд у постановах від 21 серпня 2019 року в справі № 320/6489/16-ц, від 06 листопада 2019 року в справі № 333/2129/17, за змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, у спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому відповідальність спадкоємця обмежена вартістю отриманого у спадок майна. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Надані позивачем докази суд визнає неналежними, оскільки ці докази не містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно не пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором, Так, як на підставу для задоволення позовних вимог позивач покликається на той факт, що відповідачка [PERSON] на момент смерті боржника [PERSON] проживала разом з ним за адресою: Львівська область, Сколівський район, с. Верхня Рожанка, а тому відповідачка прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, та як відповідачка не відмовилася від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме: протягом шести місяців від дня відкриття спадщини. Однак позивачем у позовній заяві не зазначено обсягу спадкового майна померлого позичальника [PERSON] , а відтак не надано доказів того, що вартість спадкового майна еквівалентна або перевищує суму заявлених вимог. З отриманої на запит суду відповіді завідувача Сколівською державною нотаріальною конторою № 445/01-16 від 19.05.2021 судом встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася /а.с.156/. Більше того, досліджені судом довідки, видані старостою сіл Верхня Рожанка, Нижня Рожанка № 1126 від 22.06.2021 та № 1057 від 08.06.2021 вказують на те, що відповідачка [PERSON] проживала в [ADDRESS] разом з батьком, матір`ю та сестрою. Батько відповідачки [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за вказаною адресою по теперішній час. Відомості про реєстрацію чи проживання позичальника [PERSON] , який помер [INFO] , за вищевказаною адресою відсутні. В Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 31.05.2020 позичальник [PERSON] зазначив адресу реєстрації: [ADDRESS] , що відрізняється від адреси реєстрації відповідачки [PERSON] . А відтак безпідставним є покликання позивача на те, що відповідачка [PERSON] є спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім цього, досліджені свідоцтва про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] вказують на відсутність ступеня споріднення між відповідачкою [PERSON] та померлим [INFO] позичальником [PERSON] /а.с. 164-165/ На підставі наведеного, враховуючи те, що позивачем не надано, а судом не здобуто доказів на підтвердження того, що відповідачка [PERSON] є спадкоємцем померлого позичальника [PERSON] , натомість отримано докази протилежного, наявності та об`єму спадкового майна після смерті позичальника [PERSON] , у межах вартості якого спадкоємець останнього несе відповідальність перед кредитором, та інші обставини, встановлені судом при дослідженні поданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про безпідставність позову АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості як поданого до неналежного відповідача, оскільки відповідачка, не належачи до жодної із черг спадкування та не отримавши від спадкодавця у спадщину жодного майна, не набула статусу спадкоємця, і як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлого позичальника [PERSON] , а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Щодо судових витрат. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», а тому судові витрати, понесені позивачем, слід віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed