Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості в розмірі 59544,95грн.. На обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що 14.10.2008р. між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 05007870800. За вказаним договором первинний кредитор (ТОВ «ПростоФінанс») зобов'язувався надати відповідачеві кредит у сумі 97830,00грн.. Відповідно до зазначеного кредитного договору відповідач зобов'язувався в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком №1 до нього - графіком платежів. ТОВ «ПростоФінанс» свої зобов'язання перед відповідачем виконав, надавши кредит у сумі 97830,00 грн.. У порушення умов кредитного договору, [PERSON], свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 10.09.2013р. має прострочену заборгованість за кредитом - 55905,31грн., по відсотках - 3424,41грн., заборгованості за комісією 215,23грн.. Відповідно до умов кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання [PERSON] будь-яких зобов'язань, прийнятих на себе згідно умов Кредитного договору, в тому числі щодо сплати щомісячних платежів згідно умов договору незалежно від настання кінцевого терміну повернення суми кредиту (або її відповідної частини) та/або процентів за користування кредитом, та/або комісії за надання кредиту, та/або комісії за управління кредитом, та/або суми неустойки чи інших грошових зобов'язань за кредитним договором. 18.05.2012р. між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «ПростоФінанс» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 050078970800 від 14.10.2008р. ТОВ «Кредитні ініціативи». Таким чином до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги за кредитним договором, яка належала первісному кредиторові ТОВ «ПростоФінанс». З урахуванням викладеного та на підставі того, що відповідачем порушено зобов'язання за кредитним договором позивач звернувся до [PERSON] з вимогою стягнення заборгованості, оскільки останній в досудовому порядку не здійснив погашення вказаної заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог в повному обсязі, вразі неявки відповідача, не заперечував проти винесення заочного рішення (а. с. 17). Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду вказаної справи. Про причини неявки та неможливість явки в судове засідання не повідомив (а. с. 22; 26). Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, - у разі неявки в судове відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого рішення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що між ТОВ «ПростоФінанс» та відповідачем укладено кредитний договір № 05008780800 від 14.10.2008р. за яким ТОВ «ПростоФінанс» надано відповідачеві кредит в сумі 97830грн. для придбання останнім автотранспортного засобу (а. с. 4-6). Додатком № 1 до вказаного кредитного договору встановлено графік платежів (а. с. 7-8). ТОВ «ПростоФінанс» свої вимоги щодо надання кредитних коштів виконало в повному обсязі. Відповідач свої зобов'язання щодо погашення кредиту з урахуванням всіх нарахованих сум порушив. У зв'язку з невиконанням (простроченням виконання) відповідачем зобов'язань щодо погашення заборгованості за кредитним договором станом на 10.09.2013р. виникла заборгованість в сумі 59544,95грн. (а. с. 20): - 55905,31грн. - сума непогашеної основної суми кредиту; - 3424,41грн. - сума нарахованих відсотків; - 215,23грн. - заборгованість за комісією. 18.05.2012р. між ТОВ «ПростоФінанс» та позивачем укладено договір відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 05007870800 від 14.10.2008р. (а. с. 12-16). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч. 1 ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Не виконання своїх зобов'язань [PERSON] позбавляє позивача змоги в повному обсязі та своєчасно провадити господарську діяльність, що породжує погіршення конкурентоспроможності підприємства на фінансовому ринку України, неможливість виконання зобов'язань перед іншими банківськими, фінансовими та комерційними установами. Зважаючи на зазначене суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати. Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжним дорученням №5254 від 16.10.2013р. (а. с. 4). Таким чином суд вважає, що з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved