Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2000 року. Від шлюбу дітей немає. [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери, інтереси та погляди на життя, що призводило в свій час до сварок та непорозумінь. Як результат, сторони більше двох років не підтримують подружніх відносин, проживають окремо, не бачаться та не спілкуються. Переконавшись, що зберегти сім'ю вже неможливо, позивач вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та примирення не можливе. Враховуючи наведене, позивач в своїй позовній заяві просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 17 листопада 2000 року Ковельським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області, актовий запис № 416. В судове засідання позивач не з'явилась, проте подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримує повністю, просить шлюб розірвати, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки в судове засідання не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з свідоцтва про одруження, виданого 17 листопада 2000 року Ковельським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області, сторони одружились 17 листопада 2000 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 416. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Як встановлено в судовому засіданні, сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, спільне господарство не ведеться, в сім'ї втрачена взаємоповага та розуміння. Таким чином шлюб існує лише формально й зберегти сім'ю не можливо. Зважаючи на причини розірвання шлюбу, вказані позивачем, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам останньої. Позивачем наведено ряд обставин, які виключають, на її думку, можливість збереження сім'ї. Докази, які б заперечували дані обставини, відповідачем не надані. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім'ї за можливим бажанням відповідача буде нічим іншим, як примушуванням позивача до збереження шлюбних відносин. Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що слід розірвати шлюб між сторонами. Враховуючи викладене,

Outcome: approved