Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

ТОВ «Ректайм» звернулося до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до [PERSON], в якому просило розірвати договір №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна від 04.02.2003 р., що був укладений між ТОВ «Ректайм» і [PERSON]. Відповідач у справі ? [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до ТОВ «Ректайм» та ПАТ «УКРСИББАНК» про визнання за нею права власності на частку у розмірі 50% (1/2 ідеальної долі) обєкту нерухомого майна, а саме: нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А», визнання недійсними договорів іпотеки від 26.08.2008 р. №3155 та від 29.05.2008 р. №2368, що укладені між ТОВ «Ректайм» та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УКРСИББАНК», правонаступником якого є ПАТ «УКРСИББАНК», та про зняття арешту з даного нерухомого майна. Ухвалою Корольовського райсуду м. Житомира від 09.10.2017 р. зустрічний позов [PERSON] було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ТОВ «Ректайм», залучено у справі за зустрічним позовом [PERSON] в якості співвідповідача ПАТ «УКРСИББАНК», обидва позови обєднані у одне провадження. Первісний позов ТОВ «Ректайм» про розірвання договору №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна від 04.02.2003 року обґрунтований тим, що стороною цього договору, [PERSON] не було виконано зобовязання, які визначені цим договором, в звязку з чим позивач просив даний договір розірвати за рішенням суду. Зустрічний позов [PERSON] обґрунтований тим, що [PERSON] у повному обсязі були виконані усі зобовязання, що встановлені договором №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна від 04.02.2003 року, і нею було правомірно набуто право власності на частку у розмірі 50% ідеальної долі обєкту нерухомого майна, а саме: нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А», яке виникло 08.08.2003 року, тобто у день підписання між [PERSON] та позивачем за первісним позовом акту приймання-передачі виконаних робіт та приймання-передачі у власність 1/2 частини нерухомого майна. В судовому засіданні представник ТОВ «Ректайм» первісний позов підтримав із підстав, зазначених у ньому. Зазначив, що існують підстави для розірвання вказаного договору за рішенням суду на підставі ст. 651 ЦК України - через істотне порушення договору другою стороною, у звязку з чим просив первісний позов задовольнити, зустрічний позов [PERSON] - залишити без задоволення. Представник [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 04.02.2003 року між [PERSON] і ТОВ «Ректайм» було укладено договір №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна. [PERSON] у повному обсязі були виконані усі взяті на себе зобовязання за даним договором, а саме: здійснено фінансування і реконструкція (ремонт) обєкту нерухомого майна - нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А», загальною площею, згідно довідки-характеристики 175,5 кв.м., внаслідок чого як розрахунок за виконані роботи [PERSON] 08.08.2003 року було набуто право власності на частку у розмірі 50% ідеальної долі зазначеного обєкту нерухомого майна на підставі акту приймання-передачі виконаних робіт та приймання-передачі у власність 1/2 частини нерухомого майна укладеного між [PERSON] та ТОВ «Ректайм». Також пояснив, що укладені між ТОВ «Ректайм» і АКІБ «УКРСИББАНК» (правонаступником якого є ПАТ «УКРСИББАНК») договори іпотеки від 26.08.2008 року та від 29.05.2008 року, порушують право власності [PERSON] на її частину у спільній власності, а саме: на 50% (1/2 ідеальну долю) нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А», оскільки вона як співвласник не надавала дозволу ТОВ «Ректайм» на їх укладання. Зважаючи на дані обставини представник [PERSON] просив суд у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Представник ПАТ «УКРСИББАНК» в судовому засіданні підтримав подану заяву про застосування строку позовної давності, первісний позов ТОВ «Ректайм» до [PERSON] про розірвання договору вважав таким, що підлягає задоволенню та заперечував проти задоволення зустрічного позову [PERSON]. Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи сторін та вислухавши пояснення учасників судового розгляду, суд прийшов до наступних висновків. Між ТОВ «Ректайм» та [PERSON] 04 лютого 2003 року було укладено договір №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна. Згідно пункту 1.1 вказаного вище договору його сторони погодили, що вони зобовязуються спільно діяти з метою досягнення цілей вищезазначеними договором, саме: згідно підпункту 1.1.1 пункту 1 договору [PERSON] покладає на себе у порядку та на умовах, визначеним цим договором, зобовязання прийняти участь у фінансуванні та здійсненні реконструкції (ремонту) обєкту нерухомого майна, а саме: нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А», загальною площею, згідно довідки-характеристики 175,5 кв.м.. Приміщення належить ТОВ «Ректайм» на підставі договору купівлі-продажу приміщення від 13.09.2001 року укладеним між ТОВ «Ректайм» та Фондом приватизації комунального майна Шевченківського району м. Києва, посвідченим державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №3н-3338. У підпункті 1.1.2 пункту 1.1. договору №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна від 04.02.2003 року його сторони передбачили, що ТОВ «Ректайм» зобовязується прийняти від [PERSON] роботи з інвестування та реконструкції приміщення, та у порядку і на умовах, визначених цим договором, та передати [PERSON] у власність частку у розмірі 50% обєкту нерухомого майна. Згідно підпункту 1.3.1. пункту 1.3. договору [PERSON] прийняла на себе зобовязання вкладати кошти у реконструкцію обєкту нерухомого майна, шляхом: фінансування у повному обсязі будівельно-монтажних робіт з реконструкції обєкту нерухомого майна. Пункт 2.1 договору №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна від 04.02.2003 року містить положення, що вкладення коштів стороною-1, тобто [PERSON], в роботи з реконструкції обєкта нерухомого майна повинні бути здійснені шляхом оплати нею відповідних будівельно-монтажних послуг включно з будівельними матеріалами (обладнанням). Пункт 3.1 вказаного вище договору встановлює, що строк реконструкції нерухомого майна погоджений сторонами і складає не більше 1 року з дня вступу в дію цього договору. В свою чергу, як передбачено підпунктом 1.1.2 п.1.1. договору №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна від 04.02.2003 року ТОВ «Ректайм» поклало на себе зобовязання прийняти від [PERSON] роботи з інвестування та реконструкції приміщення, та у порядку і на умовах, визначених цим договором передати останній у власність частку у розмірі 50% (1/2 ідеальної долі) обєкту нерухомого майна. З матеріалів, які містяться у справі, судом встановлено, що [PERSON] виконала усі взяті на себе зобовязання, що передбачені договором №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна від 04.02.2003 року, а саме: здійснила власним коштом реконструкцію (ремонт) обєкту нерухомого майна - нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А», загальною площею, згідно довідки-характеристики 175,5 кв.м.. Так 11 березня 2003 року між [PERSON] та Підприємством «ШАНС» СОІУ, що мало діючу на той час ліцензію на проведення будівельно-монтажних робіт ЖТ №00609, було укладено договір підряду, предметом якого (п. 1.2 цього договору) є виконання підрядником робіт з ремонту та реконструкції обєкту нерухомого майна ? нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А», загальною площею 175,5 кв.м.. Вартість вказаних вище робіт згідно п. 3.1 договору становила 355 651,00 (триста пятдесят пять тисяч шістсот пятдесят одна) гривні. Конкретний перелік робіт і витрачених матеріалів міститься в локальному кошторисі (форма 4) та акті приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ?2в за липень 2003 року), з яких вбачається, що підрядником - Підприємством «ШАНС» СОІУ виконано ряд будівельно-монтажних робіт за замовленням [PERSON], і ці роботи прийняті останньою як замовником за договором підряду від 11 березня 2003 року. Факт внесення оплати [PERSON] за вказані вище будівельно-монтажні роботи підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру Підприємства «ШАНС» СОІУ: №111 від 02.04.2003р. на суму 50 000,00 грн.; №115 від 04.04.2003р. на суму 50 000,00 грн.; №119 від 07.04.2003р. на суму 50 000,00 грн.; №125 від 11.04.2003р. на суму 50 000,00 грн.; №297 від 19.06.2003р. на суму 50 000,00 грн.; №341 від 02.07.2003р. на суму 50 000,00 грн. та №345 від 03.07.2003р. на суму 55651,00 грн., разом на загальну суму 355 651,00 (триста пятдесят пять тисяч шістсот пятдесят одна) грн.. Пунктом 5.1 договору №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна від 04.02.2003 року передбачено наступне: в строк не пізніше ніж 3 місяці після виконання сторною-1, тобто [PERSON], обовязків щодо реконструкції (поліпшення) обєкту нерухомого майна, визначеного п.п. 1.1.1 п. 1.1 даного договору, сторони зобовязані підписати акт виконаних робіт з реконструкції (поліпшення) обєкту нерухомого майна, а сторона-2, тобто ТОВ «Ректайм», зобовязана в рахунок оплати за проведені стороною-1 роботи, передати стороні-1 у власність частку у розмірі 50% (1/2 ідеальну долю) обєкту нерухомого майна, а саме: нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А», загальною площею згідно довідки-характеристики 175,5 кв.м.. Передача стороною-2 у власність стороні-1 частки у розмірі 50% (1/2 ідеальної долі) обєкту нерухомого майна, а саме: нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А», загальною площею згідно довідки-характеристики 175,5 кв.м. в рахунок виконаних робіт згідно даного договору, оформляється відповідним актом приймання-передачі даної частки, який є підставою і моментом набування стороною-1 права власності на зазначену вище частку у обєкті нерухомого майна. Сторони мають право оформити одним актом виконання робіт щодо реконструкції (поліпшення) обєкту нерухомого майна та передачу стороною-2 у власність стороні-1 частки у розмірі 50% (1/2 ідеальну долю) обєкту нерухомого майна. 08.08.2003 року [PERSON] і ТОВ «Ректайм» підписано акт приймання-передачі виконаних робіт та приймання-передачі у власність 1/2 частини нерухомого майна. Згідно п. 1 зазначеного акту ТОВ «Ректайм» прийняло від [PERSON] роботи щодо фінансування та здійснення реконструкції (ремонту) обєкту нерухомого майна, а саме: нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А»; а також підтвердило, що дані роботи були виконані нею у повному обсязі і прийняті ТОВ «Ректайм» без зауважень. Пунктом 2 акту приймання-передачі виконаних робіт та приймання-передачі у власність 1/2 частини нерухомого майна від 08 серпня 2003 р. визначено, що за даним актом на виконання п. 5.1 договору №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна від 04.02.2003 року, сторона-2 - ТОВ «Ректайм» передає у власність стороні-1 - [PERSON] в рахунок виконання зобовязань щодо фінансування та здійснення реконструкції обєкту нерухомого майна, а сторона-1 - [PERSON] приймає у власність частку у розмірі 50% (1/2 ідеальну долю) обєкту нерухомого майна, а саме: нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А», загальною площею згідно довідки-характеристики 175,5 кв.м.. Право власності на частку у розмірі 50% (1/2 ідеальну долю) обєкту нерухомого майна, а саме: нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А», загальною площею згідно довідки-характеристики 175,5 кв.м. виникає у сторони-1 - [PERSON] з дня підписання даного акту. Таким чином, між сторонами у спорі: ТОВ «Ректайм» та [PERSON] виникли правовідносини на підставі договору №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна від 04.02.2003 року, за якими відповідач за первісним позовом прийняла на себе зобовязання щодо фінансування та здійснення реконструкції нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А» (підпункт 1.1.1. пункту 1.1 договору) , а позивач за первісним позовом поклав на себе обовязок прийняти від [PERSON] роботи з інвестування та реконструкції приміщення, та у порядку і на умовах, визначених цим договором передати останній у власність частку у розмірі 50% (1/2 ідеальної долі) обєкту нерухомого майна (підпункт 1.1.2 пункту 1.1. договору). Порядок прийняття таких робіт і порядок передачі права власності 1/2 частини обєкту нерухомого майна сторони чітко передбачили у п. 5.1 зазначеного вище договору. Дослідивши всі умови договору та документи, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що [PERSON] у повному обсязі виконала свої зобовязання щодо фінансування та здійснення реконструкції нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А». Так, відповідач за первісним позовом виступила замовником відповідних робіт за договором підряду від 11 березня 2003 року укладеному з Підприємством «ШАНС» СОІУ, прийняла як замовник усі роботи за відповідним актом виконаних підрядних робіт, та оплатила дані роботи на загальну суму 355 651,00 (триста пятдесят пять тисяч шістсот пятдесят одна) грн.. Суд приймає до уваги, що позивач за первісним позовом підписавши акт приймання-передачі виконаних робіт та приймання-передачі у власність 1/2 частини нерухомого майна від 08.08.2003 року цим самим повністю підтвердив факт виконання [PERSON] усіх зобовязань за договором №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна від 04.02.2003 року. Стаття 610 Цивільного Кодексу України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного Кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Підставою заявлених вимог за первісним позовом є невиконання, на думку позивача за первісним позовом, [PERSON] своїх зобовязань за договором №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна від 04.02.2003 року. Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За тих обставин, що [PERSON] у повному обсязі виконала свої зобовязання щодо фінансування та здійснення реконструкції нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А», підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «Ректайм» про розірвання договору №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна від 04.02.2003 року, відсутні. Щодо вимог за зустрічним позовом [PERSON] про визнання права власності на 50% (1/2 частину) приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А», суд в ході розгляду справи дійшов наступних висновків. Статтею 13 Конституції України, що кореспондується зі ст. 386 Цивільного кодексу України, передбачено принцип забезпечення державою рівного захисту прав усіх суб'єктів права власності. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В частині 1 статті 317 Цивільного кодексу України передбачається, що власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. Позов про визнання права власності є речово-правовим. Обєктом такого позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою позову, є обставини, що підтверджують право власності позивача най майно. Разом з тим, чинним законодавством передбачені підстави та способи захисту права власності. Так, відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що у справі виник спір між ТОВ «Ректайм» і [PERSON] з приводу набування останньою права власності на частину майна, а саме: 1/2 частину приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А». При цьому, ТОВ «Ректайм» звернулося із позовом про розірвання договору №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна від 04.02.2003 року, саме на підставі якого [PERSON] набуто право власності на зазначену вище частину майна. ТОВ «Ректайм» не визнає [PERSON] власником 1/2 частини приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А», і не визнає, що до неї перейшло право власності на дану частину майна. Також, суд приймає до уваги, що згідно гарантійного листа №034 від 08 серпня 2003 року ТОВ «Ректайм» взяло на себе зобовязання перед [PERSON] забезпечити оформлення за нею права власності на 50% (1/2 ідеальну долю) зазначеного приміщення. Проте станом на час ухвалення цього рішення, таке зобовязання позивачем за первісним позовом не виконано. З приводу набування [PERSON] права власності на 1/2 частини приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А», суд виходить із наступного. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції від 16.01.2003 року даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України вказано даний кодекс набирає чинності з 01.01.2004 року. З цієї ж дати згідно пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень, втратив чинність Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, правовідносини, що виникли на підставі договору №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна від 04.02.2003 року і акту приймання-передачі виконаних робіт та приймання-передачі у власність 1/2 частини нерухомого майна від 08 серпня 2003 р., що були укладені між ТОВ «Ректайм» та [PERSON], зокрема, щодо набування останньою права власності на 50% (1/2 ідеальну долю) обєкту нерухомого майна, а саме: нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А», повинні регулюватися Цивільним кодексом Української РСР в редакції від 18 липня 1963 року. Станом на час набування [PERSON] права власності на 1/2 частину спірного у справі майна, тобто станом на дату підписання між нею та ТОВ «Ректайм» акту приймання-передачі виконаних робіт та приймання-передачі у власність 1/2 частини нерухомого майна від 08.08.2003 р., діяв Цивільний кодекс України в редакції 1963 року та Закон України «Про власність», що регулювали відповідні правовідносини щодо набуття власності. Відповідно до ч.1 ст.128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Частина 2 ст. 128 ЦК УРСР містила положення згідно якого передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншою розпорядчого документа на речі. Стаття 2 Закону України «Про власність», що втратив чинність 20.07.2007 року, передбачала наступне: Частина 1. Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном; Частина 2. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності; Частина 3. Кожен громадянин в Україні має право володіли, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про власність» суб'єктами права приватної власності в Україні є громадяни України, громадяни інших радянських республік, іноземні громадяни та особи без громадянства. А згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Таким чином, акт приймання-передачі виконаних робіт та приймання-передачі у власність 1/2 частини нерухомого майна від 08 серпня 2003 р., який засвідчив набуття [PERSON] права власності на 50% (1/2 ідеальну долю) обєкту нерухомого майна, а саме: нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А», був укладений у повній відповідності з ч.2 ст.128 ЦК УРСР, яка повязує набуття права власності на майно моментом передачі його набувачеві. Тобто, [PERSON] на підставі договору №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна від 04.02.2003 року та акту приймання-передачі виконаних робіт та приймання-передачі у власність 1/2 частини нерухомого майна від 08 серпня 2003 року набуто право власності на 50% (1/2 ідеальну долю) обєкту нерухомого майна, а саме: нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А», і моментом набуття [PERSON] даного права власності є 08 серпня 2003 року. Виходячи із цього, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на 50% (1/2 ідеальну долю) майна є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Разом з тим, судом встановлено, що 29.05.2008 року між ТОВ «Ректайм» та АКІБ «УКРСИББАНК» (правонаступником якого є ПАТ «УКРСИББАНК»), було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2368, предметом якого є нежиле приміщення №69, (в літ.А), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, будинок 1-7; а також 26.08.2008 року між ТОВ «Ректайм» та АКІБ «УКРСИББАНК» (правонаступником якого є ПАТ «УКРСИББАНК»), було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3155, предметом якого є нежиле приміщення №69, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, будинок 1-7. Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного Кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно частини 1 статті 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частина 1 статті 203 Цивільного Кодексу України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За правилом, визначеним частиною 2 статті 203 Цивільного Кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно частини 1 статті 358 Цивільного Кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Як встановлено під час розгляду справи, [PERSON] дізналася про наявність оспорюваних іпотечних договорів з інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №96086917 від 01.09.2017 р.. Доказів про те, що [PERSON] раніше було відомо про наявність договорів іпотеки від 29.05.2008 року та від 26.08.2008 року, що укладені між ТОВ «Ректайм» та ПАТ «УКРСИББАНК», матеріали справи не містять. Суд враховує, що [PERSON] не являється стороною вказаних вище договорів іпотеки і те, що ТОВ «Ректайм» не повідомляло [PERSON] про укладання даних договорів. Разом з тим, предметом договорів іпотеки від 29.05.2008 року та від 26.08.2008 року є нежиле приміщення №69, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, будинок 1-7, частина якого, а саме: 50% (1/2 ідеальна доля) належить [PERSON] з 08 серпня 2003 року. Отже, суд приходить до висновку, що договори іпотеки від 29.05.2008 року та від 26.08.2008 року, що укладені між ТОВ «Ректайм» та ПАТ «УКРСИББАНК» суперечать актам цивільного законодавства, а саме: частині 1 статті 358 Цивільного Кодексу України, оскільки за умовами даних договорів ТОВ «Ректайм» було передано у іпотеку АКІБ «УКРСИББАНК» (правонаступником якого є ПАТ «УКРСИББАНК»), у тому числі і ту частину нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, будинок 1-7, що належить [PERSON] без дозволу і згоди останньої. Крім того, суд також приймає до уваги наступні вимоги чинного законодавства. Частина 1 статті 1 Закону України «Про іпотеку» зазначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Стаття 5 Закону України «Про іпотеку» містить положення, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим законом. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Тобто, у даному випадку договори іпотеки від 29.05.2008 року та від 26.08.2008 року не відповідають Закону України «Про іпотеку» (статтям 1, 5), оскільки у ТОВ «Ректайм» було відсутнє право передавати у іпотеку за даними договорами ту частину нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, будинок 1-7, що належить [PERSON], а крім того, дана частина нерухомого майна не була виділена в натурі і не могла стати предметом іпотеки. Щодо посилання ПАТ «УКРСИББАНК» у своїх запереченнях на пункт 4.10 договору №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна від 04.02.2003 року як на ту обставину, що ТОВ «Ректайм» мало право на протязі дії вказаного договору передавати майно у іпотеку, то такі доводи є невірними. Дійсно, договір №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна від 04.02.2003 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Ректайм» містить п.4.10, який зазначає, що сторона-2, тобто, ТОВ «Ректайм», має право надавати обєкт нерухомого майна в заставу та іпотеку в період дії цього договору, іншим чином обтяжувати обєкт нерухомого майна, якщо такі дії не суперечать цілям даного договору, обумовленим сторонами. Необхідно приймати до уваги, що згідно п.10.1 договору №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна від 04.02.2003 року договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє невизначений строк до дня його остаточного виконання сторонами. Взаємні зобовязання сторін чітко обумовлені в підпунктах 1.1.1 та 1.1.2 пункту 1.1 вказаного договору. Так, [PERSON] згідно підпункту 1.1.1. пункту 1.1 мала зобовязання прийняти участь у фінансуванні та здійсненні реконструкції (ремонту) обєкту нерухомого майна, а ТОВ «Ректайм» згідно підпункту 1.1.2 пункту 1.1 договору мало зобовязання прийняти від [PERSON] роботи з інвестування та реконструкції приміщення, та у порядку і на умовах, визначених цим договором, передати [PERSON] у власність частку у розмірі 50% обєкту нерухомого майна. Отже, актом приймання-передачі виконаних робіт та приймання-передачі у власність 1/2 частини нерухомого майна від 08 серпня 2003 р. його сторони підтвердили виконання у повному обсязі своїх зобовязань за договором. [PERSON] отримала у власність від ТОВ «Ректайм» 1/2 частину нерухомого майна, що є предметом договору, а ТОВ «Ректайм» прийняв виконання від [PERSON] у повному обсязі усіх робіт щодо реконструкції і інвестування у дане майно. Таким чином, оспорювані договори іпотеки від 26.08.2008 року та від 29.05.2008 року укладені уже після того, як договір №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна від 04.02.2003 року був виконаний і зобовязання сторін, передбачені у цьому договорі, були припинені у звязку з їх виконанням сторонами. З дня укладання акту приймання-передачі виконаних робіт та приймання-передачі у власність 1/2 частини нерухомого майна від 08 серпня 2003 р. його сторони стали співвласниками нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, будинок 1-7 у рівних частках, а зобовязання між сторонами за даним договором були виконані у повному обсязі у звязку із чим даний договір у відповідності до п.10.1 припинив свою дію, отже не діяв станом на момент укладання оспорюваних договорів іпотеки. У свою чергу [PERSON] як співвласник не давала згоди на укладання договорів іпотеки від 26.08.2008 року та від 29.05.2008 року. Крім того, згідно пункт 4.10 договору ТОВ «Ректайм», має право надавати обєкт нерухомого майна в заставу та іпотеку в період дії цього договору, іншим чином обтяжувати обєкт нерухомого майна, лише у тому випадку, якщо такі дії не суперечать цілям даного договору, обумовленим сторонами. Тобто, пункт 4.10 даного договору не надає безумовної згоди ТОВ «Ректайм» на передачу приміщення в іпотеку, а містить застереження щодо неможливості даної дії у випадку, якщо це буде суперечити цілям, обумовленим договором, що являється певним гарантування для [PERSON] як сторони, що здійснює інвестування у вказане вище майно, не втратити право власності на частку у майні, яку вона мала отримати у власність в якості винагороди за виконання робіт щодо реконструкції майна. Цілі даного договору визначені у пункті 1.1, який містить підпункти 1.1.1 та 1.1.2. Даними нормами договору сторони визначилися, що вони зобовязуються спільно діяти з метою досягнення цілей вищезазначеними договором, а саме: [PERSON] прийняла зобовязання взяти участь у фінансуванні та здійсненні реконструкції (ремонту) обєкту нерухомого майна; а ТОВ «Ректайм» прийняло зобовязання прийняти від [PERSON] роботи та передати її у власність частку у розмірі 50% (1/2 ідеальну долю) обєкту нерухомого майна. Таким чином, в даному контексті укладання ТОВ «Ректайм» договорів іпотеки про передачу цілого нежилого приміщення №69, за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, будинок 1-7 в іпотеку банківській установі, суперечить цілям, встановленим п. 1.1 договору №1 про спільну участь та інвестування у реконструкції обєкту нерухомого майна від 04.02.2003 року. Отже, на такі дії була необхідна окрема згода [PERSON] як співвласника майна. При вирішенні поданої представником ПАТ «УКРСИББАНК» заяви про застосування строку позовної давності до вимог зустрічного позову [PERSON], судом враховувалось наступне. За правилами, визначеними статтею 257 Цивільного Кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 3 статті 267 Цивільного Кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно частини 1 статті 261 Цивільного Кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року йдеться про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного Кодексу України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як було зазначено вище, [PERSON] дізналася про наявність оспорюваних іпотечних договорів з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 96086917 від 01.09.2017 р.. Доказів того, що позивачу за зустрічним позовом було відомо про вказані правочини раніше, у справі немає. Тобто, строк позовної давності для предявлення [PERSON] вимог про визнання права власності та про визнання недійсними договорів іпотеки від 26.08.2008 року та від 29.05.2008 року, необхідно відраховувати з 01.09.2017 р., тобто з дня, коли [PERSON] стало відомо про наявність іпотеки на нежиле приміщення №69, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, будинок 1-7, частина якого, а саме: 50% (1/2 ідеальна доля) належить [PERSON] з 08 серпня 2003 року. Суд звертає увагу, що спосіб захисту права власності шляхом предявлення позову про визнання права передбачає, що позивач володіє таким правом на певній правовій підставі, однак у звязку із обставинами, які зазначені у статті 392 Цивільного кодексу України, як от, у випадку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності, у нього виникає необхідність захистити право саме у такий спосіб. Так право власності на 1/2 частину нежилого приміщення №69, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, будинок 1-7, [PERSON] було набуто 08 серпня 2003 р. за актом приймання-передачі виконаних робіт та приймання-передачі у власність 1/2 частини нерухомого майна, укладеного між нею та ТОВ «Ректайм». Крім того, ТОВ «Ректайм» згідно гарантійного листа №034 від 08 серпня 2003 року прийняло на себе зобовязання перед [PERSON] забезпечити оформлення за нею права власності на 50% (1/2 ідеальну долю) зазначеного приміщення, що не виконано по даний час. За таких обставин, суд залишає без задоволення заяву, подану представником ПАТ «УКРСИББАНК», про застосування строку позовної давності до вимог за зустрічним позовом, оскільки [PERSON] строки позовної давності не пропущено, так як за правилами, передбаченими частиною 1 статті 261 Цивільного Кодексу України, строк позовної давності для предявлення таких вимог слід відраховувати із 01.09.2017 року. Також судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Святошинського РВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві [PERSON] від 03.08.2017 р. у ВП №54435769 про арешт майна боржника було накладено арешт на все майно, належне ТОВ «Ректайм», а також постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника старшого державного виконавця Святошинського РВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві [PERSON] від 05.09.2017 р., що винесена в межах цього самого виконавчого провадження №54435769, описано та накладено арешт на нежиле приміщення №69 загальною площею 179,3 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А». Боржником у даному виконавчому провадженні є ТОВ «Ректайм». В той же час, [PERSON] не є боржником у виконавчому провадженні №54435769 Святошинського РВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Згідно частини 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до частини 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 2 своєї Постанови №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту» зазначив, що позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону або договору або іншій законні підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Виходячи із зазначеного вище, суд визнає обґрунтованими позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] про зняття арешту з нежилого приміщення №69 загальною площею 179,3 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, буд. 1-7, літера «А», оскільки даний арешт порушує її право власності на належну її частину у розмірі 50% зазначеного майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved