Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Сутність заявленої до суду вимоги У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до Липоводолинського районного суду Сумської області з зазначеним позовом, який мотивував тим, що між ним та ТОВ «Мрія» 16 липня 2014 року укладено договір оренди земельної ділянки, площею 2,2232 га, кадастровий номер 5923255100:01:001:0022, який зареєстровано державним реєстратором Реєстраційної служби Липоводолинського районного управління юстиції Сумської області Демиденком М.В 16 липня 2014 року за № 6355794. У відповідності до зазначеного договору відповідач прийняв у 10-річне строкове платне користування зазначену земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Липоводолинської селищної ради Липоводолинського району Сумської області. 30 серпня 2019 року позивач вручив директору ТОВ «Мрія» Чайці І.М. заяву про пропозицію припинення договору оренди земельної ділянки шляхом дострокового розірвання, але останній відмовився її прийняти, та усно повідомив, що позивач не має права в односторонньому порядку розірвати договір оренди земельної ділянки. 09 вересня 2019 року позивач відправив рекомендованим листом на адресу ТОВ «Мрія» аналогічну заяву з повідомлення про розірвання договору оренди в односторонньому порядку. Зазначав про те, що пунктом 39 укладеного договору визначено загальне формулювання про те, що розірвання зазначеного правочину в односторонньому порядку не допускається. Проте, орендодавець має право розірвати цей договір в односторонньому порядку після спливу п`ятирічного терміну оренди з дня державної реєстрації лише протягом 90 календарних днів. Уважав, що відмова відповідача укласти договір про розірвання договору оренди є порушенням його права вільно володіти та користуватися його власністю. Посилаючись на ст.598 ЦК України, ст. 31 Закону України «Про оренду землі» позивач просив суд розірвати в односторонньому порядку договір оренди земельної ділянки від 16 липня 2014 року, укладений між ним та відповідачем. Позиція позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача по даній справі Позивач у судовому засіданні 10 грудня 2019 року, допитаний в якості свідка щодо обставин справи, суду пояснив проте, що він у поточному році вирішив самостійно обробляти успадковану ним земельну ділянку від своєї бабусі загальною площею 2,88 га, бо для цього у нього є як технічно-матеріальні можливості, так і певні навички. Зазначав, що він є обізнаним про те, що протягом 90 днів після закінчення п`ятирічного строку оренди зазначеної земельної ділянки згідно з договором від 16 липня 2014 року, укладеного між ним та ТОВ «Мрія», він має право порушити питання про одностороннє розірвання зазначеного правочину перед орендарем. Улітку 2019 року він разом із дружиною усно звертався до директора ТОВ «Мрія» [PERSON] з цим питанням, на що він нібито спочатку погодився. Майже через два тижні він повторно разом із дружиною звернулися до керівника відповідача з питанням одностороннього розірвання договору оренди від 16 липня 2014 року, при цьому в офісі він пояснив, що цим питанням мають займатися юристи; якщо нам потрібно зазначене розірвання укладеного договору, то ми повинні самостійно цим займатися. У подальшому, він разом із дружиною зверталися за наданням правової допомоги, після підготовки тексту листа про дострокове розірвання зазначеного договору оренди у серпні-вересні 2019 року він його особисто підписав, а поштовим відправленням зазначений лист-заяву на адресу відповідача через відділення АТ «Укрпошта» направила його дружина, про що вона особисто йому розповіла, і зазначений лист на початку вересня 2019 року був отриманий ТОВ «Мрія». Підтвердив, що з початку вересня і до 22 жовтня 2019 року відповідач та його керівник жодним чином письмово не відреагували на надіслану ним заяву, не телефонували йому; лише наприкінці жовтня 2019 року він отримав поштою відзив відповідача на поданий ним у другій половині вересня 2019 року позов до місцевого суду. На даний час зазначений вище договір оренди не є розірваним, жодних документів по оформленню цієї процедури ним разом з керівником відповідача не складалося. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та суду пояснив про те, що у позивача мало місце дійсне волевиявлення на дострокове одностороннє розірвання вищезазначеного чинного договору оренди і він зазначене договірне право, як це визначено п. 39 укладеного правочину, реалізував в межах визначеного договором 90-денного строку (з 16 липня по 16 жовтня 2019 року), як шляхом особистого усного звернення [PERSON] до керівника відповідача, а також направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення, яке залишилося без належного розгляду директором ТОВ «Мрія» [PERSON] , так і зверненням безпосередньо до суду з даним позовом у зазначений строк. До цього, позивач також при повторному зверненні в офісі відповідача подавав йому наприкінці серпня 2019 року письмову заяву про дострокове розірвання договору оренди, але зазначена особа відмовилася її реєструвати в якості вхідної кореспонденції, і вже після цього зазначена заява надсилалася поштою на адресу відповідача. Керівник відповідача та/або належним чином уповноважений представник належним чином уповноважений представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином. У поданому відзиві на позовну заяву про розірвання договору оренди землі просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх незаконністю та необґрунтованістю. Процесуальні дії суду у даній справі Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 вересня 2019 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 07 жовтня 2019 року о 11 год. 00 хв. з викликом сторін. 07 жовтня 2019 року у зв`язку з неявкою представника відповідача та відсутністю відомостей про його сповіщення про час та місце проведення підготовчого судового засідання протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено до 10 год. 00 хв. 29 жовтня 2019 року. 29 жовтня 2019 року протокольною ухвалою суду в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 14 год. 20 хв. 15 листопада 2019 року для надання часу відповідачу для залучення належного представника. 15 листопада 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 год. 30 хв. 10 грудня 2019 року з викликом сторін та їх представників. 10 грудня 2019 року даний спір вирішено по суті. Установлені судом фактичні обставини даної справи [PERSON] на праві власності, в якості спадщини, належить земельна ділянка площею 2,8832 га, кадастровий номер 5923255100:01:001:0022, яка розташована на території Липоводолинської селищної ради Сумської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.8-10, 15-17). 16 липня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі згідно з яким [PERSON] надав, а ТОВ «Мрія» прийняло в 10-річне строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Липоводолинської селищної ради Сумської області, площею 2,8832 га., кадастровий номер 5923255100:01:001:0022, право оренди зареєстровано 16 липня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Липоводолинського районного управління юстиції Сумської області Демиденком М.В., індексний номер 6355794 (п.1,2,8). Як передбачено п. 39 чинного договору оренди орендодавець має право розірвати цей договір в односторонньому порядку після спливу п`ятирічного терміну оренди з дня державної реєстрації лише протягом 90 календарних днів. В іншому випадку, якщо орендодавець не розриває договір оренди - договір зберігає чинність на строк встановлений у п. 8 договору оренди земельної ділянки від 16 липня 2014 року (а.с.11,12-14). 09 вересня 2019 року позивач [PERSON] , з урахуванням його пояснень, наданих в суді під присягою свідка, письмово повідомив директора ТОВ «Мрія» Чайку І.М. про намір в односторонньому порядку розірвати договіру оренди землі і самостійно обробляти власну земельну ділянку, починаючи з 14 жовтня 2019 року, посилаючись на положення п. 39 Договору. Зазначений лист-вимога належно та в розумний строк розглянутий відповідачем не був, відповідних дій по оформленню розірвання зазначеного договору керівник відповідача станом до та на день розгляду даної справи в суді не вжив (а.с. 18-19, 22). Директор ТОВ «Мрія» Чайка І.М. 04 листопада 2019 року подав до місцевого суду відзив, в якому позов не визнав, підтвердивши, що ТОВ «Мрія» орендує дану земельну ділянку відповідно до договору оренди землі від 16 липня 2014 року, посилаючись на норми чинного законодавства уважав, що строк дії договору оренди землі складає 10 років, а зміст п. 39 даного Договору, на який посилається позивач при поданні позову, є суперечливим та протирічить іншим умовам договору оренди землі від 16 липня 2014 року і нормам чинного законодавства (а.с. 51-52). З огляду на установлені обставини справи, суд уважає, що між сторонами виник цивільний спір з приводу одностороннього розірвання договору оренди земельної ділянки, який врегульовано нижченаведеними нормами права та вищезазначеною нормою договору оренди землі від 16 липня 2014 року. Норми права, які підлягають застосуванню у даній справі Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини з оренди земельних ділянок є Закон України «Про оренду землі». Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 Земельного кодексу України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності Орендодавцями землі відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями землі відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оренду землі» є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки, відповідно до приписів ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі», підлягає державній реєстрації. Стаття 13 Закону України «Про оренду землі» вказує, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку, на що вказує ст. 35 Закону України «Про оренду землі». Статтями 14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди укладається у письмовій формі і набуває чинності після його державної реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 3, 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі», ст. 525 ЦК України договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Частина 2 ст. 651 ЦК України передбачає, що на вимогу однієї із сторін договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Частиною 1 ст. 32 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Висновки суду по суті заявленої вимоги З наведених вище норм права випливає висновок про те, що законодавець допускає розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку в разі, якщо це передбачено умовами договору та законом. Пунктом 39 вищезазначеного договору оренди передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається за умови спливу п`ятирічного терміну оренди з дня державної реєстрації лише протягом 90 календарних днів. Із досліджених положень вищевказаного договору, в тому числі пункту 39, передбачена можливість розірвання зазначеного договору в односторонньому порядку без визначеної процедури такого договірного розірвання, її оформлення та з чітко визначеною єдиною передумовою - після спливу п`ятирічного терміну оренди з дня державної реєстрації лише протягом наступних 90 календарних днів. Дослідженими доказами підтверджено ті обставини, що право оренди спірної земельної ділянки за ТОВ «Мрія» на підставі договору оренди землі від 16 липня 2014 року зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 липня 2014 року і з урахуванням п. 44 зазначеного договору п`ятирічний строк оренди зазначеної вище землі сплив 17 липня 2019 року і саме протягом наступних 90 календарних днів, тобто до 17 жовтня 2019 року, позивач письмово інформував 11 вересня 2019 року відповідача як про намір розірвати зазначений договір, так і після залишення без фактичного розгляду зазначеної заяви 16 вересня 2019 року звернувся безпосередньо до суду з вимогою про одностороннє розірвання зазначеного правочину. Отже, позивачем практично дотримана вищевказана передумова для розірвання зазначеного договору оренди землі та одночасно реалізовано його волевиявлення на вчинення зазначеної значущої дії в межах строку дії зазначеного правочину. Укладаючи наведений вище договір оренди землі, сторони узгодили усі його істотні умови (пункти), визначили їх зміст, а тому слід уважати те, що зазначений правочин укладено з усіма погодженими між сторонами умовами. При цьому, чинне законодавство не містить заборони для сторін договору оренди земельної ділянки передбачити випадки розірвання договору в односторонньому порядку. Розірвання договору може відбутися або за домовленістю між сторонами, або, у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу про розірвання договору, за рішенням суду. У даній справі домовленість сторін спору про одностороннє розірвання зазначеного договору була обумовлена ними при його підписанні, формулювалася і викладалася в тексті правочину в чіткій та однозначно зрозумілій формі в якості однієї з істотних його умов. На думку суду, обґрунтованим є наявність достатніх правових підстав для задоволення вимог позову, оскільки у пункті 39 договору оренди передбачено можливість розірвання позивачем договору оренди землі в односторонньому порядку, що не суперечить частині четвертій статті 31 Закону України «Про оренду землі», а відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, вимога позивача про розірвання наведеного договору оренди землі в односторонньому порядку відповідає чинному законодавству та умовам укладеного сторонами двосторонньому правочину. Крім цього, суд уважає, що після отримання відповідачем заяви відповідача про повне одностороннє розірвання зазначеного вище договору оренди землі в межах вищезазначеного 90-денного строку в силу ч. 3 ст. 651 ЦК України вищенаведений договір є розірваним, проте при залишенні відповідачем зазначеної заяви позивача без її вирішення по суті і ненадання письмової відповіді на неї протягом розумного строку право [PERSON] на одностороннє розірвання зазначеного правочину підлягає ефективному судовому захисту в обраний цією стороною спосіб, який є належним та забезпечить дієвість обраного способу захисту. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. Довід відповідача, викладений у відзиві на позов, про суперечливість п. 39 укладеного договору оренди землі від 16 липня 2014 року іншим положенням цього договору, нормам чинного законодавства, є непереконливим і спростовується вищевикладеними висновками суду; навпаки, на думку суду, норми укладеного договору оренди землі є чіткими для праворозуміння та для практичного застосування в частині його одностороннього розірвання. Розподіл судових витрат по справі Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Суд, ураховуючи повне задоволення позову по єдиній вимозі, уважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 768 грн. 40 коп. сплаченого останнім при зверненні до суду судового збору. У даній справі позивач поніс 8000 грн. 00 коп. за надану йому професійну правничу допомогу адвокатом Меньком Д.Д., проте згідно з актом приймання-передачі наданих послуг фактично станом на вересень 2019 року позивач оплатив за 7-годинну роботу адвоката 5619 грн. 60 коп. До цього, у матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомогу від 10 вересня 2019 року, укладений між адвокатом Меньком Д.Д. та позивачем, в п. 4 якого визначений гонорар адвоката у зазначеній справі в розмірі 8000 грн., а також ордер на надання правничої допомоги разом із виданим прибутковим касовим ордером № 70 від 10 вересня 2019 року на суму 8000 грн. (а.с.23-27). Розрахунок розмір витрат на правничу допомогу у даній цивільній справі визначає загальний розмір витрат за правничу допомогу в розмірі 10436 грн. 40 коп. та часову тривалість їх надання, зокрема: за підготовку позову (4 години), 1 годину за надання консультації, по 2 години за ознайомлення з документами, виготовлення копій документів і передбачуваний час підготування відповіді на відзив, передбачувана 4 годинна участь у судових засіданнях, остаточну вартість послуг з правничої допомоги сторони визначили у розмірі 8000 грн. Однак, з акту приймання-передачі наданих послуг убачається те, що за надання 1 годинної консультації, витрачання двохгодинного часу на ознайомлення з документами, визначення правової позиції по справі, друк документів, підготування позовної заяви до суду протягом 4 годин, адвокат сумарно витратив 7 годин робочого часу з оціненої вартістю цих робіт в розмірі 5169 грн. 60 коп. Визначаючи розмір витрат за надану правову допомогу, яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, суд ураховує те, що дана справа за предметом та сутністю спору не є складною, час безпосередньої активної участі представника позивача у трьох судових засіданнях сумарно складає 2 год. 04 хв., розумний час для підготовки позовних матеріалів, друку документів й правового аналізу сутності спору (сукупного обсягу необхідного та розумного часу для таких робіт є три години), підвищене значення даної справи для сторін спору, яке стосується одностороннього припинення строкового використання приватної власності позивача відповідачем, та приймає до уваги те, що Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який станом на час надання послуг та розгляду даної справи в суді витратив чинність, проте раніше визначав мінімальний розмір послуг адвоката за годину його роботи (на нього адвокат Менько Д.Д. посилався у вищевказаному розрахунку розміру витрат). При цьому, суд практично співставляє та застосовує критерії реальності вищевказаних витрат, розумності їх обсягу та необхідності витрачання певного часу на їх надання з огляду на установлені обставини справи (перш за все ураховуючи незначну складність справи, усталеність судової практики з даного виду спорів, що надало б можливість у короткий проміжок часу сформувати правову позицію представнику позивача по справі, підготувати відповідні документи тощо) та відомі суду дані про фінансовий стан сторін (позивач є працевлаштований та щомісячно отримує заробітку плату, відповідач є юридичною особою, яка не перебуває у стані позасудового припинення чи банкрутства). З урахуванням викладеного вище, при письмовому невизнанні відповідачем заявленого позову, яке суд окремо розглядає в аспекті розподілу судових витрат в якості клопотання про зменшення розміру витрат за надану правничу допомогу, та з огляду на співмірність цих витрат з предметом спору і його складністю, фактичним обсягом наданих послуг, їх вищенаведену часткову обґрунтованість, суд відповідно до ч.2-5 ст.138 ЦПК України вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, підлягає зменшенню до 3500 грн. (1000 грн. складання позову до суду, 2000 грн. участь представника відповідача у судових засіданнях, 500 грн. за правовий аналіз спору та друк документів), і саме такий розмір цих витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved