Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» (далі по тексту - позивач, ТзДВ «СК «Київ Ре») звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON].) про стягнення коштів в порядку регресу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 грудня 2013 року між ТзДВ «СК «Київ Ре» та [PERSON] укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АС/9408683 (далі по тексту - договір), за умовами якого була застрахована цивільно-правова відповідальність водія автомобіля [NUMBER]. 11 січня 2014 року о 23.30 годині по вул. Севастопольській, 19 у м. Києві, водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в результаті було пошкоджено автомобіль ВАЗ. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2014 року відповідача визнано винним у вчиненні вказаного ДТП. Оскільки позивачем здійснено страхове відшкодування, відповідно до розрахунку матеріальної шкоди у розмірі 3 369,64 грн., позивач і просить стягнути його з відповідача в порядку регресу, також позивачем були понесені додаткові витрати у розмірі 400 грн., які позивач і просить стягнути з відповідача. Позивач у судове засідання не з'явився, однак його представник подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у заяві позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 грудня 2013 року між ТзДВ «СК «Київ Ре» та [PERSON] укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АС/9408683, за умовами якого була застрахована цивільно-правова відповідальність водія автомобіля [NUMBER]. 11 січня 2014 року о 23.30 годині по вул. Севастопольській, 19 у м. Києві, водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в результаті було пошкоджено автомобіль ВАЗ, а власнику [PERSON] був нанесений матеріальний збиток. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2014 року водія [PERSON], було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Відповідно до розрахунку №150286 розміру страхового відшкодування по пошкодженому ТЗ від 04.04.2014 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], внаслідок пошкодження при ДТП, становить 4 369,64 грн. Згідно з ст. 979 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. На підставі розрахунку №150286 від 04.04.2014 року та розпорядження, позивачем відповідно до звіту з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, здійснено страхове відшкодування у розмірі 3 369,64 грн. (4 369,64 - 1 000), що підтверджується платіжними дорученнями №6456 від 04.06.2014 року, №6565 від 11.06.2014 року та №5429 від 17.04.2014 року. За змістом ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. А згідно з ч. 1 ст. 1191 цього Кодексу особа, яка відшкодовувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Водночас, пунктом 1 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Враховуючи те, що відповідач порушив вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, не повідомив страховика у строки визначені у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону про настання страхового випадку, у судове засідання не з'явився, доказів зворотнього не надав, суд дійшов висновку, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як винної особи за завдані збитки, у розмірі виплаченого відшкодування. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що до позивача, як страховика, перейшло право вимоги до відповідача, як винної особи за завдані збитки у вигляді виплаченого відшкодування у розмірі 3 369,64 грн. Також підлягають задоволенню і вимоги позивача про відшкодування додаткових витрат у розмірі 400 грн., понесених ним у вигляді витрат на забезпечення права вимоги щодо дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, оплату послуг на проведення автотоварознавчого дослідження та отримання відповідних довідок, оскільки відповідно до правових норм ЦК України зазначені витрати підлягають відшкодуванню саме відповідачем. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved