Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Ніколас», звертаючись з позовом до суду, просило зобов'язати [PERSON] виконати обов'язок в натурі згідно вимог п.4 розділу ІІІ Договору про надання юридичних послуг №159 від 12 листопада 2015 року, а саме - підписати Акт наданих послуг від 08 червня 2016 року згідно Договору на суму 1 746 810,72 грн., що є предметом позову. Представник позивача Стрельніков М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що 12 листопада 2015 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Ніколас» укладено Договір про надання юридичних послуг №159, метою укладання договору було здійснення представництва інтересів відповідача в Дніпровському районному суді міста Києва в межах розгляду цивільної справи за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла внаслідок невиконання [PERSON] умов кредитного договору №2707/0608/98-029 від 23 червня 2008 року, укладеного з ВАТ «Сведбанк». За результатами розгляду цивільної справи №755/1202/15-ц судом ухвалено рішення від 22 лютого 2016 року, яке набрало законної сили 28 березня 2016 року, здійснюючи представництво інтересів відповідача в суді представники ТОВ «Юридична компанія «Ніколас» домоглись зменшення розміру позовних вимог, які пред'явлено до відповідача з 40955384,48 грн. до 6088370,15 грн., різницю між цими сумами ТОВ «Юридична компанія «Ніколас» вважає вигодою, отриманою відповідачем в розумінні пункту 1 Розділу 4 Договору №159 від 12 листопада 2015 року (із врахуванням змін, внесених Додатковою угодою), що слугувало підставою для складання позивачем Акту наданих послуг від 08 червня 2016 року на загальну суму 1 746 810,72 грн. без ПДВ, яка підлягала до сплати відповідачем, та включає вартість наданих послуг за участь представників юридичної компанії в судових засіданнях, підготовки клопотань та заяв до суду, та обумовлений сторонами договору відсоток від суми отриманої відповідачем вигоди, розрахованої виходячи із розміру задоволених судом позовних вимог. Однак, відповідач відмовляється підписати акт наданих послуг, тим самим не виконує взяті на себе договірні зобов'язання належним чином, що спонукало позивач звернутись з цим позовом до суду. Представники позивача Лосіхін О.О. та Куватова Л.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та додаткових пояснень, які долучено до матеріалів справи. Представник відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні просили в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи (а.с.43-44), пояснили, що дійсно 12 листопада 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Юридична компанія «Ніколас» укладено Договір про надання юридичних послуг №159, факт укладання договору не заперечується відповідачем, однак за умовами договору сторонами не передбачено покладання на відповідача обов'язку підписати акт наданих послуг, в той же час нормами чинного законодавства не передбачено право виконавця робіт вчиняти будь-які дії щодо спонукання замовника до підписання акту виконаних робіт чи надання послуг, тому в розрізі даного спору позивачем обрано неналежний спосіб захисту, який не передбачений ст.16 Цивільного кодексу України. Заслухавши пояснення представників позивача Стрельнікова М.В., Лосіхіна О.О. та Куватової Л.Б., представників відповідача [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 12 листопада 2015 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Ніколас» укладено Договір про надання юридичних послуг №159. (а.с.7-8) Відповідно до предмету договору, Замовник доручає, а Юридична компанія бере на себе зобов'язання щодо здійснення від імені та за рахунок Замовника юридичних та фактичних дій щодо позитивного вирішення спору між Замовником та ПАТ «Сведбанк». Вартість наданих послуг за цим Договором Замовник сплачує Юридичній компанії в порядку та строки, встановлені цим Договором. 01 лютого 2016 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Ніколас» укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання юридичних послуг №159 від 12 листопада 2015 року. (а.с.11) За умовами п.1 Додаткової угоди №1, сторонами досягнуто згоди про викладення пункту 1 Розділу 4 Договору №159 від 12 листопада 2015 року в такій редакції: «1. Вартість юридичних послуг щодо позитивного вирішення спору між Замовником та ПАТ «Сведбанк», що мають результатом отримання Замовником вигоди, надходження коштів на будь-які рахунки Замовника, передачу майна, зменшення зобов'язань Замовника перед ПАТ «Сведбанк», визначених у грошовому еквіваленті, укладання мирової угоди, становить 5% від суми такої вигоди». Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Пунктом 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідно до положень статті 79 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. В силу ст.ст. 56 та 84 Цивільного процесуального кодексу України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Відшкодування витрат на правову допомогу здійснюється судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Виходячи з предмету позову, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Ніколас» вимагає зобов'язати [PERSON] виконати обов'язок в натурі згідно вимог п.4 розділу ІІІ Договору про надання юридичних послуг №159 від 12 листопада 2015 року, а саме - підписати Акт наданих послуг від 08 червня 2016 року згідно Договору на суму 1 746 810,72 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в розрізі даного спору є доведеним факт виникнення між сторонами цивільно-правових зобов'язань на підставі Договору про надання юридичних послуг №159 від 12 листопада 2015 року, факт укладання договору не оспорюється відповідачем, який виступає стороною цього договору, за своїм змістом предмет договору складається як із власне професійних юридичних дій виконавця, невіддільних від його особи, так і з позитивного для замовника ефекту від таких дій, в той же час за умовами договору не передбачено укладання та підписання обома сторонами акту наданих послуг, за своєю правовою природою акт виконаних робіт (наданих послуг) не є суттєвим елементом встановлених між сторонами правовідносин та не може використовуватись як доказ доведення наявності чи відсутності будь-яких зобов'язань сторін. Отже, відповідно до норм чинного законодавства виконавець не повинен вчиняти жодних дій до спонукання замовника до підписання акту виконаних робіт (наданих послуг), а має лише констатувати факт відмови від підписання акту. Виходячи з положень ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов'язків, за змістом яких цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об'єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї. Виконання цивільного обов'язку забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, яка встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Виходячи з предмету спору, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту відновлення порушених прав шляхом зобов'язання відповідача виконати обов'язок в натурі шляхом підписання Акту наданих послуг від 08 червня 2016 року згідно Договору на суму 1 746 810,72 грн. не відповідає способам захисту прав, передбачених ст. 16 Цивільного кодексу України, що дає підстави відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Ніколас» до [PERSON] про зобов'язання виконати обов'язок в натурі шляхом підписання акту наданих послуг є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed