Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося в суд з позовом до [PERSON], міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № CrL-SME 801/001/2008 від 21.01.2008 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 38500,00 швейцарських франків на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,00 % річних з кінцевим терміном повернення до 21.01.2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № CrL-SME 801/001/2008 від 21.01.2008 року також було укладено договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки № РМ-SME 801/001/2008 від 21.01.2008 року [PERSON] передав в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві приватної власності. 25.01.2011 року постановою старшого державного виконавця міського відділу ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції Кабацій О.І. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 23928156 було накладено арешт на все майно та грошові кошти, що належить боржнику [PERSON] Також, 19.01.2012 року постановою державного виконавця міського відділу ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції Ярошевським Д.А. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 30764487 було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] Накладення арешту на майно [PERSON], яке перебуває в заставі, порушує права ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» як іпотекодержателя, що робить неможливим в подальшому реалізацію предмету застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Посилаючись на вищевикладене, ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» просить суд звільнити з-під арешту квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечив проти їх задоволення. Представник міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського МРУЮ та представник ПАТ «Фольксбанк» в судове засідання не з'явився, про час та місце повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, подав заперечення проти позову, просив відмовити в позові. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що 21.08.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CrL-SME 801/001/2008, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 38500,00 швейцарських франків на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,00 % річних з кінцевим терміном повернення до 21.01.2017 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 21.01.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № РМ-SME 801/001/2008, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності. В ст. 6 договору іпотеки № РМ-SME 801/001/2008 від 21.01.2008 року передбачено, що у випадку невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за договором кредиту іпотекодержатель має право отримати за рахунок майна іпотекодавця задоволення забезпечених іпотекою вимог зокрема і в позасудовому порядку шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені. 29.04.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким ПАТ «ОТП Банк» відступило ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитними договорами в тому числі і за кредитним договором № CrL-SME 801/001/2008 від 21.08.2008 року та договором № РМ-SME 801/001/2008 від 21.01.2008 року Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином до ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника [PERSON] Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку, заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 2772449,84 грн. В свою чергу ринкова вартість предмету іпотеки, квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS], відповідно до висновку про вартість майна станом на 23.12.2014 року становить 159394,00 грн. Судом також встановлено, що 25.01.2011 року постановою старшого державного виконавця міського відділу ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції Кабацій О.І. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 23928156 було накладено арешт на все майно та грошові кошти, що належить боржнику [PERSON] Арешт накладений на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду № 2-6599 від 13.12.2010 року, стягувач ПАТ КБ «Приватбанк». Також, 19.01.2012 року постановою державного виконавця міського відділу ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції Ярошевським Д.А. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 30764487 було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] Арешт накладений на підставі ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 05.12.2011 року, стягувач ПАТ «Фольксбанк». Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору - заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. В силу ст. 1 Закону України «Про заставу» кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Статтями 17, 18 цього ж Закону передбачено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом або договором. Наступні застави вже заставлено майна допускаються у разі, якщо інше не передбачено законом і попереднім договором застави. Якщо предметом застави стає майно, яке вже є заставним забезпеченням іншого зобов'язання (боргу), заставне право попереднього заставодержателя зберігає силу. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно з ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, незалежно від настання строку виконання зобов'язань за основним договором, у випадку, зокрема, невиконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором. Як передбачено ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту. Як встановлено, право застави у ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» виникло до накладення арешту на майно [PERSON] на підставі постанов державних виконавців. Таким чином системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про наявність у іпотекодержателя права на вчинення дій, спрямованих на захист прав іпотекодержателя, визначених умовами договору іпотеки, в тому числі і шляхом подачі позову про зняття арешту з майна, в складі якого є предмет іпотеки, переданий в іпотеку позичальником на забезпечення задоволення вимог кредитора за рахунок предмету іпотеки. Крім того враховуючи те, що майно, а саме квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS], знаходиться в іпотеці банку, та виносячи постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.01.2011 року та 19.01.2012 року, державні виконавці зобов'язані були повідомити про це заставодержателя та роз'яснити йому право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту, проте в матеріалах справи відсутні відповідні докази такого повідомлення. В той же час суд відкидає заперечення представника ПАТ КБ «Приватбанк» щодо того, що арешт був накладений як захід забезпечення позову, який був вжитий судом в іншій цивільній справі, оскільки позивач не був стороною при розгляді такої цивільної справи, а відтак не вправі звертатися із будь-якими заявами щодо про скасування заходів забезпечення позову чи оскарження відповідної ухвали. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази та те, що на теперішній час арешт, накладений постановами державних виконавців міського відділу ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції від 25.01.2011 року ВП № 23928156 та від 19.01.2012 року ВП №30764487 на все майно, яке належить [PERSON], в томі числі і на спірне нерухоме майно, знятий не був, а також те, що кредитні зобов'язання [PERSON], забезпечені заставою, не погашені, ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» та боржник [PERSON] мають намір вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, суд дійшов висновку, що право ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» як іпотекодержателя порушено, оскільки такий буде позбавлений задовольнити свої вимоги щодо погашення кредитної заборгованості за рахунок спірного арештованого майна в тому числі і в реалізації своїх прав іпотекодержателя при зверненні стягнення на майно, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, у зв'язку з чим слід звільнити з-під арешту квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності.

Outcome: approved