Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-01 00:00:00

сторони в шлюбі з 20.08.1990р., мають сина [PERSON], [INFO] [PERSON] 26.05.2016р. звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він не поважав її як дружину, зловживав спиртним напоями, через що часто сварились та конфліктували, вона втратила до відповідача добрі почуття, не хоче миритись і поновлювати з ним шлюбні стосунки, які припинили в 2011р., просить про розірвання шлюбу. В суд позивачка не зявилась, 22.06.2016р. подала заяву, в якій висловився на підтримку позову, з мотивів наведених у ньому, просила про розгляд справи у її відсутності (а.с. 17). Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належно (а.с. 18). Оскільки сторони в судове засідання не зявились, суд відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України розглядає справу на підставі зібраних в ній доказів та без фіксації судового процесу технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 2/441/320/2013, суд задоволює позов. Як убачається із змісту позову та свідоцтва про шлюб (а.с. 2-3, 7), сторони в шлюбі з 20.08.1990р., мають сина [PERSON], [INFO] Позивачка, як убачається із змісту позову, просить про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що не любить відповідача і не бажає поновлювати з ним шлюбні стосунки, які припинили в 2011р. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Сторони, як убачається із матеріалів справи, не підтримують подружніх стосунків із 2011р. через непорозуміння та сварки. Позивачка, як видно із її заяви до суду від 22.06.2016р., настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи тим, що не любить відповідача, не бажає поновлювати сімейні стосунки і проживати з ним однією сімєю. Відповідач, як убачається із оглянутих матеріалів цивільної справи Городоцького районного суду Львівської обл. № 2/441/320/2013р., в минулому теж звертався в суд із позовом про розірвання шлюбу, однак через його неявку до суду такий залишався без розгляду. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов.

Outcome: approved