Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» подало до Івано-Франківського міського суду позов до [PERSON] про стягнення вартості безпідставно набутої теплової енергії, спожитої на опалення в розмірі 1387.64 грн. та судового збору У позовній заяві зазначено, що позивач з квітня 2012 року проводить господарську діяльність у сфері теплопостачання та експлуатації котельні з прилеглими до неї тепловими мережами по [ADDRESS] та є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву води згідно рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 26.07.2012 року №508. Відповідач, який проживає [ADDRESS] (будинок забезпечується тепловою енергією від даної котельні по [ADDRESS]) є споживачем послуг, які надає позивач, однак договірні відносини між сторонами так і не було укладено, незважаючи на вжиті заходи позивача. За період з 01.08.2012 року по жовтень 2013 року відповідач спожив теплову енергію на суму 1387.64 грн.., про що повідомлялося позивачем відповідача, однак реагування належного зі сторони відповідача не було. Представник позивача просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув і про причину своєї неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, отримавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог вцілому, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» з квітня місяця 2012 року проводить господарську діяльність у сфері теплопостачання, гарячої води (а.с.6-9) та експлуатує котельню з прилеглими до неї тепловими мережами по [ADDRESS] . Позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву води для населення, яке обслуговується від котельні по [ADDRESS], згідно рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 26.07.2012 року №508, опубліковане в ЗМІ. Рішеннями виконкому Івано-Франківської міської ради від 07.08.2012 р.№516 та від 08.02.2011р. №81, від 20.07.2007р. №600, від 08.02.2011р. №81 встановлено тарифи на дані види послуг (а.с.36-44). Відповідач, який проживає [ADDRESS], при цьому будинок забезпечується тепловою енергією від даної котельні по [ADDRESS], є споживачем послуг, які надає позивач, однак договірні відносини між сторонами так і не було укладено, незважаючи на вжиті заходи позивача. За період з 01.08.2012 року по жовтень місяць 2013 року включно відповідач спожив теплову енергію на суму 1387.64грн., що підтверджено поданим розрахунком заборгованості (а.с.22). Правовідносини, які виникли у сфері надання комунальних послуг, регулюються спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. За вимогою ч.3 ст.815 ЦК наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі усного договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Оскільки, як встановлено судом, такі послуги позивачем надаються до квартири відповідача, що ним і не заперечується, він приймає і використовує дані послуги з теплопостачання та підігрів води, то договірні відносини між сторонами існують. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 509, 526, 815, 901, 903 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630,

Outcome: approved