Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору № 003-01020-310112 від 31 січня 2012 року. Відповідно до умов цього договору позивач надав позичальникові кредит у сумі 9908 гривень 96 копійок на придбання певного майна, зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи зі ставки 36.5 % у рік, яка може змінюватись відповідно до умов договору. Відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 15 квітня 2014 року допустив прострочену заборгованість на загальну суму 10 495 гривень 55 копійок, яку Банк просить стягнути з [PERSON] у примусовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України представник позивача (а.с. 13) у п. 4 позовної вимоги (а.с. 2) просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав та не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав і пояснив суду, що він дійсно у 2012 році отримав кредит у «Дельта Банк», однак на купівлю житла. Припускає, що в пакеті документів Банку він підписав і ці документи на споживчий кредит, хоча насправді його не брав і телевізора не придбавав. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі кредитного договору № 003-01020-310112 від 31 січня 2012 року (а.с. 5-6). Предметом договору є кредитні кошти в сумі 9908 гривень 96 копійок на придбання позичальником майна, а саме рідкокристалічного телевізора SAMSUNG UE40D, на оплату позичальником страхового платежу ПрАТ «СК Арсенал Страхування» у розмірі 594 гривні 54 копійки, що разом складають повну суму кредиту у розмірі 10 503 гривні 50 копійок (п. 1.1 Договору). Кредит був наданий [PERSON] строком на 12 місяців з кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше 30 січня 2013 року. Кредитор зобов'язувався надати позичальнику кредит в порядку, у строки та на умовах, визначених Договором. Меморіальним ордером № 4850892 від 01 лютого 2012 року, стверджується, що Банк повністю виконав свої зобов'язання за кредитним договором та сплатив за [PERSON] згідно кредитного договору № 003-01020-310112 від 31 січня 2012 року 9908 гривень 96 копійок за придбаний товар (а.с. 3, 10). Відповідно до п. 2.9 позичальник [PERSON], починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому наданий кредит, зобов'язувався щомісячно не пізніше 31 числа кожного місяця зарахувати на рахунок кредитора № [NUMBER], МФО 380236 (п. 2.11 Договору) рівними частинами суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів у розмірі 955 гривень, у відповідності до графіку платежів, який є невідємною частиною Договору. Пунктом 2.4 передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються кредитором не рідше одного разу на місяць, в день який відповідає даті укладення цього договору, на суму фактичної заборгованості за кредитом, виходячи з кількості днів у періоді нарахування. Періодом нарахування вважається календарний місяць, який обчислюється з дня, що відповідає даті укладення Договору, в поточному місяці по день, який припадає на дату, відповідну даті укладення договору у наступному місяці. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення кредиту. Сума платежу спрямовується Банком на погашення заборгованості позичальника у такому порядку: у першу чергу погашається прострочена заборгованість, потім поточна. Послідовність погашення існуючої заборгованості визначається кредитором самостійно. Відповідно до п. 3.1. Договору [PERSON] зобов'язувався щомісячно сплачувати платежі у строки, визначені договором. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 4), доведено, що відповідач - позичальник [PERSON] - не виконував свої зобов`язання по кредитному договору. А останнє і єдине погашення платежу здійснював 06 березня 2012 року. Статтею 536 та частиною 1 статті 1054, статтею 1056-1 ЦК України, а також умовами Договору передбачено, що за користування чужими грошовими коштами позичальник має сплачувати проценти. З доданих до позовної заяви розрахунків заборгованості (а.с. 4) слідує, що станом на 15 квітня 2014 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Дельта Банк» складає 10 495 гривень 55 копійок, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту - 9548 гривень 58 копійок, заборгованість за відсотками - 946 гривень 97 копійок. Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору (а.с. 6), при порушенні позичальником строків сплати платежів, передбачених Договором, Банк має право вимагати від позичальника оплати боргового зобов'язання в примусовому порядку згідно чинного законодавства України. Таким чином грошова вимога позивача є законною, обґрунтованою вимогами цивільного законодавства та умовами Договору, а тому підлягає до задоволення. Суд не може прийняти за належний та допустимий доказ пояснення відповідача про те, що кредитний договір він підписав під оманою, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не довів суду факт оманливих дій з боку Банку при підписанні 31 січня 2012 року Кредитного договору з ним. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 243 гривні 60 копійок судового збору (а.с. 1), а тому саме така сума судових витрат підлягає відшкодування.

Outcome: approved