Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на його користь суму боргу за спожиту електричну енергію за період з 01 січня 2019 року по 30 серпня 2019 року у розмірі 10652,03 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» є офіційно зареєстрованою юридичною особою, яка є ліцензіатом з передачі електричної енергії місцевим (локальним) електричним мережам, виконує функції постачальника універсальної послуги (постачання електричної енергії побутовим споживачам) на території Донецької послуги. За адресою: [ADDRESS] , де споживається електрична енергія відповідачкою та за якою вона фактично мешкає, позивачем відкрито особовий рахунок споживача № [NUMBER] . Фактичне споживання відповідачкою відповідних обсягів електричної енергії, свідчить про її приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Таким чином, між позивачем та відповідачкою існують зобов`язання. Станом на 30.08.2019 заборгованість за спожиту електроенергію за особовим рахунком № [NUMBER] на показання засобу комерційного обліку 017518кВт/г становить 10652,03 гривень, яка виникла у зв`язку з несплатою відповідачем за спожиту електричну енергію за період з 01.01.2019 по 30.08.2019. Оскільки свої зобов`язання по сплаті спожитої електроенергії споживачка належним чином не виконує, позивач змушений звертатися до суду захистом своїх порушених прав та економічних інтересів. Відповідачка відзив на позовну заяву не подала. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28.02.2020 відкрито провадження у цій справі, справу призначено до судового розгляду, сторонам встановлені строки на подання заяв по суті (а.с.30). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснивши, що спірна заборгованість сплачена відповідачкою в добровільному порядку у липні 2020 року. Просив вирішити питання щодо судових витрат. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти позовних вимог, пояснивши, що заборгованість за електричну енергію у розмірі 10652,03 грн вона сплатила в добровільному порядку у липні 2020 року. Дослідивши всі обставини справи, та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: - п. 2 ч. 1 ст. 5: до житлово-комунальних послуг належить комунальна послуга - послуга з постачання та розподілу електричної енергії; - п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Судом установлено, що позивач є постачальником електричної енергії [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я відповідачки та не є спірним у цій справі. В період з 01.01.2019 по 30.08.2019 відповідачка не своєчасно та не в повному обсязі сплачувала вартість послуг позивача, внаслідок чого утворилася заборгованість на показання засобу комерційному обліку 017518 кВт/г у розмірі 10652,03 грн (а.с.8). Борг у розмірі 10652,03 грн сплачено відповідачкою в добровільному порядку 28.07.2020, що підтверджується службовою запискою. Крім того, ця обставина у судовому засіданні повністю визнана сторонами у справі. За таких обставин, оскільки борг відповідачкою сплачено в добровільному порядку у повному обсязі, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до статті 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору позивачу не відшкодовуються. При цьому, суд не вбачає підстав для застосування положень ч.3 ст. 142 ЦПК України з огляду на таке. Так, частиною 3 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволенню їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присужує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Тобто, однією з умов застосування положено ч.3 ст. 142 ЦПК України є відмова позивача від позову. Позивачем заява про відмову від позову не подана, у судовому засіданні представник позивача наполягав на заявлених позовних вимогах. За таких обставин, підстави для застосування ч.3 ст. 142 ЦПК України відсутні, а застосуванню підлягають вимоги ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed