Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

сторони в шлюбі з 20.10.2012р., дітей не мають. [PERSON] 01.11.2016р. звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, вони часто сварились та конфліктували, тому припинили подружні стосунки, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, просила розірвати шлюб. В суді позивачка позов підтримала, також пояснила, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він зловживав алкогольними напоями, через що часто сварились та конфліктували, з цих причин близько чотирьох років не підтримують подружніх стосунків, вона втратила до нього добрі почуття, примирення між ними неможливе, настоює на розірванні шлюбу. Від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась. Представник позивачки висловився на підтримку позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належно (а.с. 9, 16). Заслухавши позивачку і її представника, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. З пояснень позивачки, долученого до справи свідоцтва про шлюб (а.с. 5) видно, що сторони в шлюбі з 20.10.2012р., дітей не мають. Подружні стосунки, як убачається із пояснень позивачки, а не вірити таким суд не має підстав, сторони не підтримують близько чотирьох років, позивачка миритись не бажає, настоює на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка, як убачається із її пояснень в суді, не бажає поновлювати шлюбні стосунки з відповідачем, настоює на розірванні шлюбу. Про байдужість відповідача до перебування в шлюбі з позивачкою, свідчить його ставлення до розгляду справи в суді, і зокрема - неявка в судове засідання по справі. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя Гербовка-Дурбак, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов.

Outcome: approved