Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі із 04 липня 1996 року. Спільних дітей у сторін нема. Заявляючи про фактичне припинення подружніх стосунків з відповідачем, позивач з позовом про розірвання шлюбу 15 вересня 2021 року звернулася до суду (позовна заява надійшла поштою). Ухвалою від 23 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 17). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Поштове відправлення із ухвалою про відкриття провадження, копією позовної заяви та додатками до позову відповідачу було направлено 24.09.2021 та вручено адресату 27 вересня 2021 року (а.с. 26). 29 вересня 2021 року позивач через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву (а.с. 20-22), в якому позовні вимоги [PERSON] не визнав, мотивувавши це тим, що на даний час він вимушено проживає окремо від позивача, з вини її дочки [PERSON] . Переконаний, що вказаний позов було подано до суду саме з ініціативи дочки позивача. 24 серпня 2019 року у [PERSON] стався другий (повторний) інсульт, вона не пересувається самостійно, не може себе обслуговувати, потребує стороннього догляду. Стверджує, що за час спільного проживання з позивачем, конфліктів між ними не виникало та завдяки йому дружина частково відновила своє здоров`я після перенесеної хвороби. Крім іншого, відповідач у своєму відзиві просив про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 29 вересня 2021 року (а.с. 23) справу призначено до розгляду в судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в залі судових засідань Мурованокуриловецького районного суду на 11 жовтня 2021 року. В судове засідання позивач не з`явилися. У поданій через пошту 04 жовтня 2021 року заяві, просила про розгляд справи без її участі та підтримала свої позовні вимоги. За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими ЦПК України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. Тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд ухвалив про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив: Він дуже гарно жив зі своєю дружиною. Однак, з її дочкою з певного часу стосунки почали погіршуватися. Коли на його захист через свою хворобу вже не могла стати дружина, він 26 листопада 2020 року вимушений був піти з дому і з тих пір живе у сестри. Будь-які спроби повернутися до дружини не увінчувалися успіхом, оскільки її дочка забороняла йому навіть бачитися з нею. Вважає, що дочка позивача переслідує єдину мету: не допустити його до своєї матері. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення у заявленому об`ємі з врахуванням наступного: Із витягу з ДРАЦС громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00032467475 від 08 вересня 2021 року (а.с. 8-9) слідує, що сторони із 04 липня 1996 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. В судовому засіданні встановлено, що спільних дітей у подружжя нема. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Наведене узгоджується із позицією КЦС ВС від 15.01.2020 у справі № 200/952/18. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам, виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу фактичним припиненням подружніх стосунків з відповідачем. Відповідач, надавши свої заперечення як і у відзиві так і у судовому засіданні, не довів суду, що позивач потребує його подальшої присутності у її житті на офіційній основі. Зі слів відповідача він остаточно залишив місце своєї реєстрації у листопаді 2020 року, забравши всі свої речі. На підставі викладеного, суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. Позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, отримане у шлюбі (позовна заява, а.с. 3). Така вимога відповідає ст. 113 СК України, а тому має бути задоволена. Також підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь судових витрат. Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 908 гривень судового збору (а.с. 12).

Outcome: approved