Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 9 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СІМПЛ МАНІ» та [PERSON] було укладено кредитний договір SM-00010644. В позовній заяві зазначено, що 29 травня 2019 року між ТОВ «СІМПЛ МАНІ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №20190529, у відповідності до умов якого, ТОВ «СІМПЛ МАНІ» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (загальна сума кредиту), плату за кредитом (щомісячні та річні проценти), неустойки у вигляді штрафу за порушення клієнтом строку погашення (повернення) кредиту, річних та щомісячних процентів, повного або часткового прострочення чергового платежу передбачених кредитним договором, та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «СІМПЛ МАНІ». Позивач зазначає, що відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №20190529 від 29 травня 2019 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 63075,45 грн., з яких: -33419,85 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; -16928,34 грн. - сума заборгованості за комісіями (щомісячний процент); -0,26 грн. - сума заборгованості за процентами; -12727,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Як зазначено в позовній заяві, згідно п.1.2 договору факторингу, перехід від ТОВ «СІМПЛ МАНІ» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Згідно п.2.1.7 договору факторингу, ТОВ «СІМПЛ МАНІ» заявляє, гарантує і зобов`язується на користь фактора, що на момент укладення цього договору, право вимоги, яке відступається за цим договором, не перебуває в заставі, дійсно має місце заборгованість боржників перед ТОВ «СІМПЛ МАНІ», що ця заборгованість виникла на законних підставах (незалежно від наявності факту прострочки зобов`язань з боку боржників, але за наявності законних підстав для стягнення заборгованості), - що вона повністю не погашена, не прощена, не стягнена, а також, що права вимоги повернення заборгованості по боржникам не відступлені ТОВ «СІМПЛ МАНІ» третім особам, ТОВ «СІМПЛ МАНІ» не укладено угод про заміну зобов`язань по поверненню такої заборгованості іншими зобов`язаннями. Позивач зазначає, що на виконання п.1.3 договору факторингу, згідно вимог ст.ст.512 - 514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення Укрпошти від імені ТОВ «СІМПЛ МАНІ» направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ». В позовній заяві вказано, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Як зазначає позивач, з метою досудового врегулювання спору, у зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. В позовній заяві вказано, що на думку позивача, навіть якщо відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора ТОВ «СІМПЛ МАНІ», які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст.516 ЦК України. Позивач зазначає, що відповідно до п.3.9 договору факторингу, у разі отримання коштів від боржників, право вимоги щодо яких перейшло ТОВ «ФК «ЄАПБ», органів Державної виконавчої служби в рахунок погашення заборгованості після дати підписання цього договору, ТОВ «СІМПЛ МАНІ» зобов`язаний перерахувати ці кошти ТОВ «ФК «ЄАПБ» протягом 3 (трьох) банківських днів з дати їх отримання (включно), на рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ», вказаний в розділі 10 даного договору. Таким чином, в разі сплати відповідачем коштів на рахунок попереднього кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. Проте, як зазначає позивач, всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. В позовній заяві зазначено, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 29 травня 2019 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, як зазначає позивач, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № SM-00010644 від 9 лютого 2018року в сумі 63075,45 грн., з яких: -33419,85 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; -16928,34 грн. - сума заборгованості за комісіями (щомісячний процент); -0,26 грн. - сума заборгованості за процентами; -12727 грн. - сума заборгованості за пенею. Позивач зазначає, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, існуючу заборгованість не погашає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати. Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 9 вересня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін та надано позивачу та відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву та зустрічної позовної заяви. Зазначену ухвалу, разом з копією позовної заяви та додатків до неї, було направлено на адресу відповідача за вихідним №491/544/20/5150/2020 від 10 вересня 2020 року (а.с.47). Проте, вказаний лист повернувся до Ананьївського районного суду Одеської області з довідкою ф.20 АТ «УКРПОШТА» від 29 вересня 2020 року «адресат відсутній за вказаною адресою». При цьому, суд бере до уваги, що лист за вихідним №491/544/20/5150/2020 направлявся судом на зареєстровану в установленому порядку адресу відповідача, яку було встановлено з листа Ананьївського РС ГУ ДМС України в Одеській області від 9 липня 2020 року №5123-320/5123.1-20 (а.с.41) та листа Ананьївської Другої сільської ради Ананьївського району Одеської області від 28 липня 2020 року №317 (а.с.43). Відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Аналогічні положення закріплені в пункті 5 частини 6 статті 272 ЦПК України, яким визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За наведених обставин відповідач вважається таким, що отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явився, проте прохальна частина позовної заяви містить клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. При цьому, відповідач в установлений ч.7 ст.178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву або заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178, ч.5 ст.279 ЦПК України. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» слід відмовити, виходячи з наступного. Як зазначено в позовній заяві, 9 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СІМПЛ МАНІ» та [PERSON] було укладено кредитний договір SM-00010644. На підтвердження зазначеного до позовної заяви додано копію (а.с.4-6) договору про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №SM-00010644 (далі Кредитний договір), укладеного 9 лютого 2018 року у місті Київ між ТОВ «СІМПЛ МАНІ» з одного боку та [PERSON] з іншого. Відповідно до положень частин 1 та 2 Цивільного кодексу України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Згідно частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. При цьому, згідно частини 3 статті 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. З метою створення правових основ для захисту прав та інтересів клієнтів фінансових установ, фізичних осіб - підприємців, які надають фінансові послуги, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України Верховною Радою України прийнято Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент, що відповідає положенням ч.1 ст.1054 ЦК України. Також, на виконання вимог ч.3 ст.1054 ЦК України Верховною Радою України прийнято Закон України «Про споживче кредитування», яким визначено загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту. Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно пункту 1.1 Кредитного договору кредитодавець (ТОВ «СФМПЛ МАНІ») зобов`язується надати кошти у позику на умовах фінансового кредиту позичальнику ( [PERSON] ), а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі, порядку та на умовах, визначених договором. Пунктом 2.6 Кредитного договору визначено, що кредит використовується позичальником на будь-які власні цілі та потреби, що не заборонені чинним законодавством України. Пунктом 7-1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» споживач фінансових послуг - фізична особа, яка отримує або має намір отримати фінансову послугу для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю. Зазначене узгоджується з положеннями пункту 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, будь-яких відомостей про те, що відповідач укладала Кредитний договір та отримала кредит для задоволення потреб, пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, матеріали справи позовна заява та інші матеріали справи не містять. Зі наведеного вбачається, що на правовідносини у справі розповсюджується дія Законів України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та «Про споживче кредитування». В позовній заяві зазначено, що 29 травня 2019 року між ТОВ «СІМПЛ МАНІ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №20190529, у відповідності до умов якого, ТОВ «СІМПЛ МАНІ» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (загальна сума кредиту), плату за кредитом (щомісячні та річні проценти), неустойки у вигляді штрафу за порушення клієнтом строку погашення (повернення) кредиту, річних та щомісячних процентів, повного або часткового прострочення чергового платежу передбачених кредитним договором, та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «СІМПЛ МАНІ». Позивач зазначає, що відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №20190529 від 29 травня 2019 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 63075,45 грн., з яких: -33419,85 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; -16928,34 грн. - сума заборгованості за комісіями (щомісячний процент); -0,26 грн. - сума заборгованості за процентами; -12727,00 грн. - сума заборгованості за пенею. На підтвердження зазначених фактів позивачем додано до позовної заяви копію договору факторингу від 29 травня 2019 року №20190529 (а.с.20-22). Згідно пункту 1.1 договору факторингу від 29 травня 2019 року за цим договором Фактор (ТОВ «ФК «ЄАПБ») зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ТОВ «СІМПЛ МАНІ») за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобовязання (загальна сума кредиту), плату за кредитом (щомісячні та річні проценти), неустойки у вигляді штрафу за порушення Боржником строку погашення (повернення) кредиту, річних та щомісячних процентів, повного або часткового прострочення чергового платежу передбачених кредитним договором, та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до Боржників, суми грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. До позовної заяви додано витяг з Реєстру боржників до договору факторингу №20190529 від 29 травня 2019 року (а.с.23), в якому містяться відомості про кредитний договір SM-00010644, укладений з [PERSON] , що свідчить про те, що право вимоги за вказаним договором входить до предмету договору факторингу №20190529 від 29 травня 2019 року. При цьому, згідно пункту 1.2 договору факторингу №20190529 від 29 травня 2019 року перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. До позовної заяви позивачем додано копію Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за договором Факторингу №20190529 від 29 травня 2019 року (а.с.26) підписаний та скріплений печатками сторін договору факторингу 29 травня 2019 року, що свідчить про те, що позивач набув права вимоги за кредитним договором SM-00010644 до відповідача. При цьому, згідно частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зі змісту наведених норм можливо дійти висновку, що договір за яким право вимоги передається факторові продовжує існувати та діяти на тих самих умовах, що існували для попереднього кредитора та боржника. Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, наприклад у постанові від 13червня 2017 року у справі № 914/2743/16 роз`яснив, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При відступленні права вимоги не відбувається припинення або зміна зобов`язання, а лише змінюється кредитор у відповідному зобов`язанні. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 березня 2018 року у справі №6/1355/10. При цьому, пунктом 3.1 Кредитного договору визначено, що кредит надається строком на 36 фактичних місяців. Дата повернення кредиту «09» лютого 2021 року. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. При цьому, пунктом 5.4.2 Кредитного договору визначено, що кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту, а також сплати всіх належних процентів за весь фактичний строк користування кредитом у випадку наявності хоча б однієї із зазначених обставин: а) затримання сплати позичальником частини кредиту та/або річних та щомісячних процентів на строк, що перевищує один календарний місяць; б) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; в) несплати позичальником більше одного щомісячного платежу. Вказаний пункт, в поєднанні з пунктами 2.6-2.9 Кредитного договору, узгоджується з положеннями частини 2 статті 1050 ЦК України, якою визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається, з розрахунку заборгованості за Кредитним договором (а.с.17) наданого позивачем відповідачка з 13 серпня 2018 року жодних платежів за Кредитним договором не здійснювала, заборгованість не погашала. У позовній заяві позивач зазначив, що з метою досудового врегулювання спору, у зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. В позовній заяві вказано, що на думку позивача, навіть якщо відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора ТОВ «СІМПЛ МАНІ», які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст.516 ЦК України. Проте, як зазначає позивач, всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. На підтвердження факту повідомлення відповідача про відступлення права вимоги та вимогу погашення заборгованості за Кредитним договором позивачем додано до позовної заяви копії: листа директора ТОВ «СІМПЛ МАНІ» від 7 червня 2019 року №003359224 (а.с.18) та листа генерального директора ТОВ «ФК «ЄАПБ» від 7 червня 2019 року №003359224-1 (а.с.19), які були адресовані відповідачці. Проте, слід зазначити, що пунктом 7 частини 1 статті 3-1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» захист прав споживачів фінансових послуг ґрунтується, зокрема, на принципі створення і впровадження механізму досудового вирішення спорів щодо надання фінансових послуг. Абзацом 1 частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Зазначене відповідає положенням статті 1050 ЦК України та умовам Кредитного договору. При цьому, абзацом 2 частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Згідно абзацу 3 частини 1 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Зі змісту наведених норм вбачається, що Законом України «Про споживче кредитування» визначено чіткий механізм дій по досудовому врегулюванню випадку, коли позичальник своєчасно не здійснює оплату за кредитним договором та кредитор бажає скористатися правом, передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України та ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, слід звернути увагу на умови Кредитного договору від 9 лютого 2018 року №SM-00010644, пунктом 9.7, якого визначено, що будь-які повідомлення направляються сторонами одна одній в рамках договору здійснені в письмовій формі будуть вважатися поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу сторін. Як зазначалося, згідно положень статей 629 та 514 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами та продовжує діяти для нового кредитора у зобов`язанні на тих самих умовах, які діяли для попереднього. Згідно частин 1 та 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. При цьому, слід звернути увагу на те, що застосування положень частини 2 статті 530, частини 2 статті 1050 ЦК України, з урахуванням змісту Кредитного договору, в даному випадку має фактичним наслідком зміну строку дії Кредитного договору та строку виконання зобовязання за вказаним договором. Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, висловленими наприклад у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі №138/240/16-ц. При цьому, пунктом 3.3 Кредитного договору визначено, що відповідач взяв на себе зобовязання повернути кредит та сплатити річні та щомісячні проценти до закінчення строку, визначеного пунктом 3.1 Кредитного договору, тобто до 9 лютого 2021 року, у зв`язку з чим, з урахуванням положень ст.ст.514, 629 ЦК України, не отримавши вимогу про дострокове повернення кредиту, відповідач може розраховувати на те, що Кредитний договір продовжує діяти на тих умовах, які були визначені безпосередньо в договорі. Частиною 2 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Визначення принципу диспозитивності цивільного процесу наведене у статті 13 ЦПК України. Так, частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 2 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зазначене відповідає положенням частини 1 статті 81 ЦПК України, якою визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, позивач не надав суду жодних доказів того, що лист директора ТОВ «СІМПЛ МАНІ» від 7 червня 2019 року №003359224 (а.с.18) та лист генерального директора ТОВ «ФК «ЄАПБ» від 7 червня 2019 року №003359224-1 (а.с.19), які були адресовані відповідачці, направлялися їй рекомендованим листом або були вручені їй особисто, що не відповідає вимогам Кредитного договору. Суду взагалі не надано жодних доказів того, що вказані листи взагалі направлялися будь-яким чином. Навпаки, безпосередньо в позовній заяві позивач зазначає, що повідомлення від імені ТОВ «СІМПЛ МАНІ» було направлено відповідачці простою кореспонденцією. Крім того, з приводу листів директора ТОВ «СІМПЛ МАНІ» від 7 червня 2019 року №003359224 (а.с.18) та генерального директора ТОВ «ФК «ЄАПБ» від 7 червня 2019 року №003359224-1 (а.с.19), слід зазначити, що їх адресовано [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Проте, згідно листів Ананьївського РС ГУ ДМС України в Одеській області від 9 липня 2020 року №5123-320/5123.1-20 (а.с.41) та Ананьївської Другої сільської ради Ананьївського району Одеської області від 28 липня 2020 року №317 (а.с.43), зареєстрованою адресою місця проживання [PERSON] є: [ADDRESS] . Про вказаний факт не могло бути невідомо позивачу, оскільки безпосередньо разом з позовною заявою позивачем надано суду копію паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 18 грудня 2006 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області на ім`я відповідачки (а.с.15-16), в якому міститься відмітка про реєстрацію місця проживання відповідачки за адресою: [ADDRESS] . Тобто, навіть якщо прийняти до уваги твердження позивача про те, що листи ним взагалі направлялися, то їх було направлено за невірною адресою. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позивачем не використано досудовий порядок врегулювання спору, який чітко передбачений законом, не пред`явлено вимогу до відповідача в належному порядку, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є необґрунтованими та передчасними, у зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed