Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 11 вересня 1971 року Берестівською сільською радою Бердянського району Запорізької області, актовий запис №30. Неповнолітніх дітей не мають. В березні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи що спільне життя з відповідачем не склалось з причин різних поглядів на життя, несумісності характерів. Шлюб носить формальний характер, оскільки шлюбні відносити були припинені з 1973 року. З того часу сторони проживають окремо та не ведуть спільне господарство. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги, просили розірвати шлюб між позивачем та відповідачем. [PERSON] повідомлений оголошенням у пресі (Урядовий Кур'єр №84 від 14.05.2015 року) про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, заперечення на позов не надав. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , що беруть участь у справі. Як встановлено судом сторони з 11 вересня 1971 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Статтею 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, або заперечень. Суд приймає до уваги пояснення позивача щодо неможливості подальшого сумісного проживання та збереження шлюбу. Також суд приймає до уваги, що сторони з 1973 року проживають окремо та не ведуть спільного господарства та побуту. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і вважає, що подальше збереження шлюбу не можливо, оскільки суперечило б інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Outcome: approved