Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог зазначають, що 24.12.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та Громадянином України [PERSON] був укладений кредитний Договір № ML-600/091 ОАО/2005. Згідно з Кредитним договором, а також на підставі Кредитної заявки Банк надав Відповідачу 1 кредит в сумі 100000,00 дол.США. Зазначає, що 24 грудня 2010 р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов`язання за кредитним договором № ML-600/091 ОАО/2005 від 24.01.2005 року. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до Боржника за кредитним договором № ML-600/091 ОАО/2005 від 24.12.2005 року. Вказують,що відповідач 1, в свою чергу, зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі (зокрема, в п. 1.6. Кредитного договору, з підпунктами), а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом, в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором (зокрема, в п. 1.5. Кредитного договору, з підпунктами). В порушення зазначених вище умов Кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України Відповідачем 1 не погашено належні до сплати суми кредиту. Враховуючи допущені Відповідачем порушення, Позивач, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 1.9 Кредитного договору пред`явив Відповідачу вимогу про виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором в повному обсязі - повне повернення кредиту, сплату нарахованих за користування кредитом відсотків, сплату пені та штрафу, нарахованих за прострочення виконання зобов`язань (досудова вимога № 157 від 22.02.2018р.). Зобов`язання по Кредитному договору Відповідачем 1 не виконані, зокрема не виконується Графік платежів, порушується порядок та строки сплати. Вказує, що станом на 21.02.2018 р. заборгованість Відповідача по тілу кредиту за Кредитним договором складає 22110,04дол.США. Вказує, що 24.05.2005р. в забезпечення виконання зобов`язань Відповідача 1 по Кредитному договору було укладено Договір поруки №CR-600/137 ОАО/2005 між Банком та Громадянкою України [PERSON] . Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Договору поруки Відповідач 2 прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його зобов`язань перед Кредитором за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань. Також, п. 1.2 ст. 1 Договору поруки передбачено, що Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що Кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до [PERSON] так і до Поручителя, чи до обох одночасно. Згідно з п. 3.1 та п. 3.2 ст. З Договору поруки у випадку невиконання Боржником боргових зобов`язань перед Кредитором за кредитним договором Кредитор має право звернутись до Поручителя з вимогою про виконання Боргових зобов`язань в повному обсязі чи в частині. Поручитель приймає на себе зобов`язання, у випадку невиконання [PERSON] зобов`язань перед Кредитором за Кредитним договором, здійснити виконання Боргових зобов`язань в обсязі, заявленому Кредитором, протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги Кредитора. Вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № CR-600/137 ОАО/2005 від 24.05.2005 р. Відповідачу 2 було направлено 22.02.2018 року, однак вона у зазначений строк не виконана. Відповідно до додаткового договору підписаного з позичальником та поручителем 26.04.2010 року було змінено відсоткову ставку та дату остаточного повернення кредиту до 24.05.2016р. 20.06.2011 року з [PERSON] та [PERSON] було підписано додатковий договір до кредитного договору та договору поруки (графік погашення платежів) відповідно до якого встановлено фіксовану процентну ставку 12% та дату остаточного повернення кредиту до 25.02.2020р. 28.10.2013 року з [PERSON] та [PERSON] було підписано додатковий договір до кредитного договору та договору поруки (графік погашення платежів) відповідно до якого встановлено процентну ставку 0% та дату остаточного повернення кредиту до 28.02.2024 р. Отже, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, в банку виникла необхідність звернутись з позовною заявою до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій вказав, що справу просить розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовільнити з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не відзив,підтримав поданий суду письмовий відзив, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Заслухавши пояснення представника відповідачів, суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.12.2005р. між АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та Громадянином України [PERSON] був укладений кредитний Договір № ML-600/091 ОАО/2005. Згідно з Кредитним договором, а також на підставі Кредитної заявки Банк надав [PERSON] кредит в сумі 100000,00 дол.США. 24 грудня 2010 р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов`язання за кредитним договором № ML-600/091 ОАО/2005 від 24.01.2005 року 24.05.2005р. в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] по Кредитному договору було укладено Договір поруки №CR-600/137 ОАО/2005 між Банком та Громадянкою України [PERSON] . Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Договору поруки [PERSON] прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його зобов`язань перед Кредитором за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань. Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Договору поруки [PERSON] прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його зобов`язань перед Кредитором за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань. Також, п. 1.2 ст. 1 Договору поруки передбачено, що Поручитель (Відповідач 2) та Боржник (Відповідач 1) відповідають як солідарні боржники, що означає, що Кредитор (Позивач) може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до Боржника (Відповідач 1) так і до Поручителя (Відповідач 2), чи до обох одночасно. 22 грудня 2009 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим В.О. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно - домоволодіння [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,10 га. 11 лютого 2016 року постановою державного виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Бернацькою Надією Петрівною було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на нерухоме майно - домоволодіння [ADDRESS] та земельну ділянку під ним площею 0,10 га. Заява про відкриття виконавчого провадження подана стягувачем - АТ «ОТП Банк». Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою\~статті 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або\~законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). У пункті п.6.5 кредитного договору сторони встановили, що у випадку невиконання чи неналежного виконання кредитних зобов`язань, кредитор має право вимагати дострокового стягнення, а позичальник зобов`язався на вимогу кредитора здійснити повернення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Таким чином, позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України,\~та пені\~за порушення\~умов договору,\~шляхом стягнення\~цих коштів\~у судовому\~порядку з\~боржника та\~поручителя,\~про що\~свідчить виконавчий напис нотаріуса від 22 грудня 2009 року. Такими діями кредитор\~на власний розсуд\~змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Таким чином,\~позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-600/091 ОАО/2005 є безпідставними. Як вбачається з постанови від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) для формування єдиної судової практики при розгляді справ зазначеної категорії Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного Верховним Судом України 23 вересня 2015 року в постанові у справі № 6-1206цс15. Зазначеною постановою було розтлумачено положення ЦК України таким чином, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняло правовідносин сторін кредитного договору. Також не звільняло боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляло кредитора права на отримання штрафних санкцій і процентів, передбачених умовами договору та ЦК України. Велика Палата Верховного Суду вважає, що, звертаючись із позовом про дострокове стягнення у повному обсязі за кредитним договором тіла кредиту, заборгованості за процентами та пені, кредитор змінив умови кредитного договору щодо строку його дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно на погашення такої заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо в рішенні суду вказана заборгованість за кредитним договором у повному обсязі (дострокове стягнення), то невиконання такого рішення не зумовлює виникнення у кредитора права на стягнення процентів та пені, передбачених кредитним договором. У кредитора (стягувача) виникає право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша\~статті 20 ЦК, статті\~3\~і\~4 ЦПК). Відповідно до п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд не може :одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. На підставі викладено, та враховуючи, що виконавчий напис нотаріуса здійснено на звернення стягнення на нерухоме майно зазначене в договорі іпотеки, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed