Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

ТОВ НВП «Гамма» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просило визнати договір оренди легкового автомобіля ВАЗ 2123 Chevrolet-Niva, реєстраційний номер [NUMBER] від 1 січня 2014 року дійсним з моменту укладення. Позовні вимоги мотивовано тим, що 01.01.2014р. між сторонами було укладено договір оренди вищевказаного легкового автомобіля. Зазначений транспортний засіб був негайно потрібен позивачеві для здійснення господарської діяльності, у звязку з чим в усному порядку було погоджено, що спочатку договір оренди буде укладатися у простій письмовій формі, а в подальшому при наявності у відповідача вільного часу, договір оренди мав бути посвідчено нотаріально. Однак відповідач незважаючи на неодноразові вимоги позивача досі не забезпечив нотаріального посвідчення договору оренди, посилаючись на брак часу. При цьому, зі сторони відповідача, умови договору щодо передачі обєкта оренди виконані повністю, а позивач належним чином виконує обовязки щодо сплати орендних платежів. У поясненнях від 11.01.2017р. №77/1101 та в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та додатково зазначила, що щорічно у ТОВ НВП «Гамма» здійснюється внутрішня перевірка дотримання всіма підрозділами підприємства вимог законодавства щодо здійснення та оформлення господарських операцій, в яких брало участь ТОВ НВП «Гамма». Під час такої внутрішньої перевірки комісією встановлено, що позивач отримує послуги оренди легкового автомобіля від фізичної особи [PERSON] на підставі договору оренди легкового автомобіля від 01.01.2014р. Договір нотаріально не посвідчений, але орендодавцю два рази направлялись вимоги про необхідність прибути до нотаріуса, однак до моменту перевірки орендодавець так і не знайшов часу для виконання необхідних дій щодо нотаріального посвідчення договору оренди. (а.с. 72-75) З огляду на наведене та з посиланням на положення статті 220 ЦК України позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідач в судове засідання не зявився, однак 10.01.2017р. до суду надійшло пояснення [PERSON] від 06.01.2017р., в якому відповідач повідомив, що дійсно між ним та позивачем була домовленість про оренду автомобіля ВАЗ Chevrolet-Niva (модедь 2123), рік випуску 2005, реєстраційний номер [NUMBER]. Домовленість була досягнута в договорі оренди легкового автомобіля від 01.01.2014 року, який позивач підписав. В січні 2014 року підприємство «Гамма» звернулося до відповідача з проханням здійснити нотаріальне посвідчення договору його транспортного засобу, однак у звязку з тим, що робочий день відповідача починається з 9:00 та завершується о 18:00, він не міг прийти до нотаріальної контори. Як зазначив відповідача, з січня 2014 року і до цього часу позивач користується автомобілем відповідача, користування здійснюється впродовж робочого дня, підприємство заправляє автомобіль паливом та сплачує відповідачу орендну плату. Відповідач працює в одному офісі з позивачем і така співпраця влаштовує відповідача оскільки фактично дорога на роботу, з роботи та поїздки по місту, які співпадають з маршрутом працівників ТОВ НВП «Гамма», здійснюється за рахунок палива, який орендар заправляє автомобіль. Щомісяця відповідач підписує акти виконаних робіт та раз в квартал отримує на підприємстві орендну плату. Цим же поясненням відповідач просив справу розглянути без його участі, оскільки виклав у поясненні все, що йому відомо у даній справі. (а.с. 69-70) Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу - [PERSON] на праві власності належить автомобіль ВАЗ 2123 Chevrolet-Niva, легковий універсал-В, реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску, сірого кольору, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ВНС №455119 від 08.04.2005р. (а.с. 70, 77) 01 січня 2014 року [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Гамма» уклали договір оренди легкового автомобіля, відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець (відповідач) передає орендарю (позивачу) в тимчасове користування транспортний засіб - автомобіль ВАЗ 2123 Chevrolet-Niva, реєстраційний номер [NUMBER], який належить орендодавцю на праві власності, що підтверджується технічним паспортом ВНС455119, а орендар приймає в тимчасове користування транспортний засіб та сплачує орендодавцю орендну плату. (а.с. 6-8) Термін оренди сторони визначили до 31.12.2017 року. (п. 4.1 Договору) Згідно з пунктами 3.1, 3.2 договору оренди легкового автомобіля факт передачі транспортного засобу засвідчується Актом приймання-передачі, який підписується сторонами. Транспортний засіб вважається переданим в оренду з моменту підписання Акту приймання-передачі. На виконання умов договору оренди легкового автомобіля сторонами 01.01.2014р. підписано акт приймання-передачі легкового автомобіля, відповідно до якого орендодавцем передано, а орендарем прийнято в тимчасове оплатне користування легковий автомобіль ВАЗ 2123 Chevrolet-Niva, реєстраційний номер [NUMBER] Відповідно до пункту 5.1 договору розмір орендної плати складає 10 гривень за один місяць, а згідно з пунктом 5.3 договору впродовж пяти робочих днів місяця наступного за звітним орендар надає орендодавцю акт приймання-передачі наданих орендних послуг, який є підставою для оплати таких послуг. З наданих позивачем актів про надання послуг оренди легкового автомобіля за період з січня 2014 року по вересень 2016 року, відомостей на виплату грошей та видаткових касових ордерів слідує, що сторонами щомісячно складалися акти про надання послуг оренди легкового автомобіля та позивачем здійснювалася оплата відповідачу за оренду автомобіля. (а.с. 10-51) 14 квітня 2014 року, 20 травня 2015 року та 14 квітня 2016 року позивачем було підготовлено та вручено відповідачу вимоги, якими позивач просив відповідача звернутися до нотаріуса [PERSON] та надати на їй вимогу всі документи, що необхідні для нотаріального посвідчення договору оренди автомобіля. (а.с. 52-54) Однак, наведені вимоги відповідачем залишено без виконання. Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з того, що правовідносини, що виникають у звязку з договором оренди транспортного засобу регулюються положеннями Цивільного кодексу України про найм (оренду). Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. (ч. 1 ст. 798 ЦК) Згідно з частиною першою та другою статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. За правилами визначеними частиною третьою статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. В судовому засіданні встановлено, що укладений сторонами 1 січня 2014 року договір оренди легкового автомобіля нотаріально посвідчений не був. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Положеннями частини першої статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Аналогічна правова позиція висловлена й у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі №6-2766цс15. Відповідно до частини 2 статті 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, оскільки укладений сторонами 01 січня 2014 року договір оренди легкового автомобіля нотаріально не посвідчений, в силу положень статей 215, 220 ЦК України такий договір є нікчемним. Разом з тим, відповідно до частини другої статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Аналізуючи норму частини другої статті 220 ЦК України суд приходить до висновку, що сама по собі сукупність наведених умов (досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, повне або часткове виконання договору, ухилення однієї із сторін від його нотаріального посвідчення) не є достатньою підставою для ухвалення відповідного рішення суду, оскільки визнаючи дійсним договір, укладений з порушенням вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, суд не може обмежитись встановленням необхідних передумов для такого рішення, що містяться в частині 2 статті 220 ЦК України, а зобовязаний установити наявність інших вимог, додержання яких є необхідною умовою чинності правочину. До предмета доказування в даній справі входять не лише факти виконання умов договору та ухилення однієї із сторін від його нотаріального посвідчення, але й дослідження відповідності такого договору загальним вимогам чинності правочину, адже у разі задоволення такого позову, суд фактично собою підміняє нотаріуса. В той же час, Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив судам, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що можливість нотаріально посвідчити договір оренди автомобіля на даний час не втрачена, однак в такому випадку договір буде вважатися укладеним з моменту його нотаріального посвідчення, тоді як позивачу необхідно щоб договір було визнано дійсним з моменту його укладання. Проте наведені пояснення представника позивача суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки встановивши в судовому засіданні ту обставину, що можливість нотаріального посвідчення договору оренди автомобіля на даний час не втрачена, суд не вбачає правових підстав для визнання такого договору дійсним. В даному випадку суд не може перебирати на себе функції нотаріуса, оскільки саме нотаріальне посвідчення такого роду договорів визначено законодавством та можливість нотаріального посвідченння договору не втрачена Крім того, суд критично оцінює посилання позивача та його представника на ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, оскільки як вбачається з пояснень самого відповідача (а.с. 69) умови договору оренди автомобіля є вигідними для нього, а відтак відповідач, бажаючи продовження такої співпраці з позивачем, в першу чергу має бути зацікавленим в дотриманні вимог закону щодо нотаріального посвідчення договору. Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що в задоволені позову відмовлено, судові витрати слід залишити без відшкодування. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed