Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі - ТОВ «ВЕЛЛФІН»), звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. На момент виникнення спірних правовідносин між позивачем та [PERSON] , порядок отримання та надання позики регламентується Правилами надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі за текстом - Правила), затвердженими наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» [PERSON] № 2-1 від 27 жовтня 2015 року, які розміщуються на офіційному веб-сайті позивача. 04 березня 2016 року відповідач у встановленому п.п. 4.1.,4.2 Правил оформив Заявку для отримання позики, шляхом заповнення всіх полів Заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. На підставі заповненої відповідачем заявки, 04 березня 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір позики № 19104, невід`ємною частиною якого є Правила. За умовами Договору позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» надає позичальнику грошові кошти в позику в сумі 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою (п.1.1. Договору). Таким чином, реєстрація відповідача на сайті позивача, подання ним заповненої заявки на отримання позики, підтвердження позивачем заявки на отримання позики у передбачений п. 4.9 Правил спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики, а Договір позики було укладено та підписано в електронній формі, що у відповідності чинного законодавства вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі. Взяті на себе зобов`язання за договором позики, відносно своєчасного повернення суми отриманої позики та своєчасної сплати нарахованих за користування нею відсотків у встановленні договором терміни, відповідач не виконує, у зв`язку з чим у нього склалась заборгованість. Станом на 28.02.2019, заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 126228,00 грн., яка складається з наступного: - сума позики - 3000,00 грн.; - заборгованість за відсотками за період з 04 березня 2016 року по 28 лютого 2019 року - 123228,00 грн. Враховуючи те, що відповідач протиправно, всупереч умов Договору позики, не повертає позивачу борг, представник позивача просив суд задовольнити позов та стягнути з відповідача заборгованість за договором позики та судові витрати. 05.06.2019 року, ухвалено рішення (заочне). Ухвалою суду від 03.11.2020 року скасовано (заочне) рішення суду від 05.06.2019, справа призначена до розгляду. Ухвалою суду від 02.02.2021, представник позивача не з`явився його явку визнано обов`язковою. Ухвалою суду від 10.03.2021, розгляд справи відкладено в зв`язку з неявкою представника позивача. У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи мається клопотання представника позивача про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, заперечував проти задоволення позовних вимог та надав суду письмові пояснення, згідно яких зазначив, що позовні вимоги визнає частково в частині заявленої позивачем сукупної вартості позики, що складає 3000,00 грн. та відсотків в межах строку дії позики у сумі 1080,00 грн., а всього 4080,00 грн. В іншій частині вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими, недоведеними та такими, що підлягають задоволенню. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. На час виникнення правовідносин між позивачем та [PERSON] , порядок отримання та надання позики регламентується Правилами надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», затвердженими наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» [PERSON] № 2-1 від 27 жовтня 2015 року. 04 березня 2016 року [PERSON] у встановленому пунктами 4.1.,4.2 Правил оформив Заявку для отримання позики, шляхом заповнення всіх обов`язкових полів Заявки. На підставі заповненої відповідачем заявки, 04 березня 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір позики №19104, невід`ємною частиною якого є Правила. Згідно п. 1.1. Договору позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» надає позичальнику грошові кошти в позику в сумі 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Таким чином, реєстрація відповідача на сайті позивача, подання ним заповненої заявки на отримання позики, підтвердження позивачем заявки на отримання позики у передбачений п. 4.9 Правил спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики, а Договір позики було укладено та підписано в електронній формі, що у відповідності чинного законодавства вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі. Позивач виконав своє зобов`язання щодо надання позики, яка була перерахована відповідачу на його картковий рахунок, що підтверджується випискою з особової карти позичальника. В той же час, відповідач [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором позики, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, яка згідно особової картки позичальника, наданої позивачем, складається з наступного: - сума позики - 3000,00 грн.; - заборгованість за відсотками за період дії договору - 1080,00 грн. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналіз норм ст. ст. 1046, 1048, 1049 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Відповідно до наданої «Особової картки позичальника» позика булла отримана 04.03.2016 р. з кінцевим строком погашення позики 24.03.2016 р. При цьому сума отриманої позики зазначена 3000,00 грн., та відсотки за користування позикою складють за весь час користування позикою 1080,00 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості за договором становить 4080,00 грн. За договором позики, укладеним [PERSON] з ТОВ «ВЕЛЛФІН», строк позики складає 20 днів. Позика має бути повернута не пізніше 24.13.2016 року. Відповідно до п.1.5. та п.1.6. договору позики, строк та проценти за користування позикою за договором позики обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах: протягом строку позики, розмір основних процентів складає 1,8% від суми позики, але не менше ніж 40,00 грн. за перший день користування позикою; 1,8% від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п.1.3 цього договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається зі змісту договору позики, позика надається строком на 20 днів, дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем, тобто позику було надано 04.03.2016 року, кінцевий термін повернення позики є 24.03.2016 року. Відповідно до наданих суду документів сукупна вартість позики складає 3000,00 грн. Таким чином вимоги позивача в частині стягнення суми позики в розмірі 3000,00 грн. та відсотки в межах строку дії позики у сумі 1080,00 грн., а всього 4080,00 грн. відповідають загальним нормам матеріального права, в іншій частині вимоги не є обґрунтованими, доведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року у цивільній справі № 444/9510/12. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заборгованість за Договором позики № 19104 від 04 березня 2016 в сумі 4080,00 грн., підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН». Згідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» в сумі 1921,00 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial