Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

ТзОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого у зобов`язанні є ТзОВ «Вердикт Капітал») та [PERSON] був укладений кредитний договір №490924636, відповідно до умов якого банк надав, а відповідач отримала кредит у розмірі 7229,52 гривень зі сплатою 39,9% річних. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків, 01.10.2019 року. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позивачальнику кредитні кошти в розмірі 7229,52 гривень. 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло права вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №490924636 від 30.09.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до умов якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «Веста», а ТОВ «ФК «Веста» набуло права вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №490924636 від 30.09.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №16-01/19/1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №490924636 від 30.09.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. За період користування кредитними коштами відповідачкою здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість відповідачки за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, пені за порушення умов кредитного договору та сплаті інфляційних втрат, 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 27.01.2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 36696,68 грн., з яких заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 7229,52 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 11127,44 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 3019,77 гривень, заборгованості з пені - 10200 грн., нараховані 3% річних - 651,21 гривень, інфляційні втрати - 2055,35 гривень, подвійна облікова ставка НБУ - 2413,39 гривень. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надає договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт акти наданих послуг. Ухвалою суду від 06 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, але подав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час і місце судового розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд, виконуючи вимоги ст.280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. При цьому, відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача суд не розцінює як визнання позовних вимог, оскільки подання заперечень на позов є правом, а не обов`язком відповідача і не звільняє позивача від доведення певних обставин як то передбачено ч. 3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, докази і пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.09.2014 між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №№490924636. (а.с.64) Пунктом 2.1. кредитного Договору встановлено, що сума кредиту складає7229,52 гривень. Пунктом 2.2 кредитного Договору визначено, що процентна ставка за користування кредитом становить 39,9 % річних. Відповідно до п.2.3 кредитного договору встановлено, що датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій 01.10.2019. За умовами Кредитного договору, Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному Додатком до Публічної пропозиції на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а Позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати сплату грошових коштів. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 7229,52 грн. 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» (Фактор) уклали договір факторингу №1, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с.75). З Витягу з Додатку 1 до Договору факторингу від 21.06.2016 року слідує, що ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №490924636 від 30.09.2014 року (а.с. 129). 26.12.2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Веста» (Фактор) було укладено договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає, а Фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку №1-1 до договору (а.с.76-87). З витягу Додатку №1-1 до Договору факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 року слідує, що ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «Веста» свої права грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №490924636 від 30.09.2014 року (а. с 134) Відповідно до договору відступлення прав вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Веста» (далі Первісний Кредитор) відступає ТОВ «Вердикт Капітал» (далі Новий кредитор) належне йому право вимоги до боржників, а Новий кредитор зобов`язується прийняти права вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку №1-1 до договору, що додається до даного договору на паперовому носії, та сплатити за нього ціну права вимоги. Сторони погодили, що до Нового кредитора переходять всі права, які належать Первісному кредитору за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів (п. 2.1 даного договору). З витягу з Додатку №1-2 до Договору відступлення прав вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019 року слідує, що до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №490924636 від 30.09.2014 року (а. с. 98). Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованість відповідача станом на 27.01.2020, становить 31576,736 грн., з яких заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 7229,52 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 11127,44 грн., заборгованість за відсотками нарахованими згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 3019,77 гривень, заборгованості з пені - 10200 грн. (а.с.74) Також в зв`язку з тим, що відповідачем прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, позивач просить застосувати наслідки такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені, відповідно до ст..625 ЦК України. Згідно розрахунку, долученого до позовної заяви, інфляційні втрати становлять - 2055,35 гривень, 3% річних становлять - 651,21 гривень та пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ становить - 2413,39 гривень. (а.с.70, 71-72, 73) Таким чином загальний розмір заборгованості складає 36696,68 гривень. У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зважаючи на те, що відповідач істотно порушила умови кредитного договору, а саме своєчасно не сплачувала щомісячні платежі за ним та не повернула отриманий кредит у повному обсязі, позовні вимоги про стягнення основної суми боргу (тіла кредиту) у розмірі 7229,52 гривень є обґрунтованими. Що стосується вимог про стягнення відсотків за користування кредитом (договірних відсотків), суд зазначає таке. Як встановлено судом, на виконання приписів ст.1048 ЦК України, сторони встановили у договорі розмір відсотків за користування кредитом у розмірі 39,9 % річних. При цьому сторони самостійно визначили, що відсотки за користування кредитом є фіксованими, тобто не передбачалося їх збільшення (зменшення). Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач вправі був нараховувати договірні відсотки за кредитним договором лише у період дії строку кредитування, тобто з 30 вересня 2014 року по 01 жовтня 2019 року. Починаючи з 02 жовтня 2019 року позивач не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України. Як слідує зі змісту позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача відсотки за кредитом у розмірі 14147,21 грн. (11127,44 грн. на день відступлення права вимоги (16 січня 2019 року), а також 3019,77 грн. відсотків нарахованих у період з 16 січня 2019 року по 27 січня 2020 року (а.с.74). Розрахунку відсотків, що, на думку позивача, нараховані до 16 січня 2019 року у сумі 11127,44 грн., позивач суду не надає. Однак, враховуючи встановлений сторонами розмір договірних відсотків в 39,9 % річних, заявлена сума є явно завищеною, у зв`язку з чим суд проводить самостійний розрахунок. Як видно зі змісту графіку платежів, який є додатком №1 до договору, за період з 30 вересня 2014 року по 01 жовтня 2019 року загальний розмір відсотків за договором становить 9550,58 грн., а тому заявлені позивачем суми відсотків у розмірі 11127,44 грн. (до 16 січня 2019 року) та 3019,77 грн. (після 16 січня 2019 року) є явно завищеними. Таким чином, сума відсотків за користування кредитом у період з 30 вересня 2014 року по 01 жовтня 2019 року становить 9550,58 гривень. Саме в цій частині позовних вимог суд вважає їх обґрунтованими. У задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд відмовляє за безпідставністю. Щодо позовної вимоги про стягнення пені, то суд звертає увагу, що кредитним договором №490924636 від 30.09.2014 року не передбачено такого виду забезпечення виконання зобов`язання як неустойка у формі пені (ч.3 ст.549ЦК України). У пункті 4 договору сторони передбачали неустойку у вигляді штрафу, стосовно якого жодних позовних вимог не заявлено. Зважаючи на вищевикладене, оскільки сторони у договорі не передбачали сплату неустойки у вигляді пені, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити за безпідставністю. Щодо вимог про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, то суд зазначає, що позивачем не наведено жодних положень законодавства, на підставі яких він нараховує такий платіж, а також відповідні умови договору. В зв`язку з цим,вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Що стосується вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат нарахованих згідно ст.625 ЦК України, суд зазначає таке. У ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові №444/9519/12 від 28 березня 2018 року, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як видно з наданого позивачем розрахунку, він помилково розраховує ці платежі починаючи з 27.01.2017 року, хоча, як вже зазначав суд, нараховувати ці платежі він може лише з дати переходи відносин сторін з договірних, в охоронні, тобто, на наступний день після закінчення строку дії кредитного договору 02 жовтня 2019 року. Враховуючи межі позовних вимог, суд самостійно розраховує ці платежі за період з 02 жовтня 2019 року по 27 січня 202о року таким чином: 3% річних: Період розрахунку: з 02.10.2019 року по 31.12.2019 року - 91 день. Проценти = 7 229,52 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 91 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 54,07 грн. Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 27.01.2020 року - 27 днів. Проценти = 7 229,52 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 27 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 16,00 грн. Таким чином, всього за період з 02.10.2019 року по 27.01.2020 року 3% річних становлять 70,07 гривень. Інфляційні втрати: Сукупний індекс інфляції = 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% = 100,800% (за період Жовтень 2019 - Січень 2020). Інфляційні нарахування = 7 229,52 грн. (сума боргу) ? 100,800% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 7 229,52 грн. (сума боргу) = 57,86 грн. Отже, суд задовольняє позовні в цій частині стягуючи з відповідача на користь позивача 70,07 грн. 3% річних та 57,86 грн. інфляційних збитків. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 16908,03 гривень, з яких 7229,52 гривень заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 9550,58 гривень - заборгованість за відсотками, 70,07 гривень - нараховані 3% річних за прострочення зобов`язання, 57,86 гривень - інфляційні втрати. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, пропорційно до задоволених вимог, що становить 968,50 грн. (16908,03 х 2102,00/36696,68). Що стосується судових витрат позивача з надання професійної правничої допомоги, суд зазначає таке. Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 20 000 грн. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною 2, 3 та 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, для підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було надано Договір про надання правової допомоги № 21-12/2019 від 21 грудня 2019, заявку про надання юридичної допомоги від 04.03.2020, акт прийому-передачі виконаних робіт (надані послуги надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в позасудовому порядку 1500 грн, надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в судовому порядку 1 500 грн., надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти 9 000 грн. (3 години), складання позовної заяви про стягнення боргу, підготовка та друк необхідних документів 8 000 грн. (4 години), а також платіжне доручення №651 від 06.03.2020 на суму 200 000 грн., в якому в графі «Призначення платежу» вказано «надання правової допомоги згідно договору №21-12/2019 про надання правової допомоги від 21.12.2019». Однак, з наданого платіжного доручення не вбачається, що була сплачена вартість наданої позивачу правової допомоги саме у даній справі. Тому, суд не вбачає підстав для стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача ТзОВ «Вердикт Капітал» вартості такої правової допомоги

Outcome: partial