Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

ТОВ «Житловик-Плюс» (надалі - позивач) звернулося у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування боргу за житлово-комунальні послуги. Позовні вимоги мотивовані тим, що власниками особового рахунку квартири [ADDRESS] є вищевказані особи. Даний будинок знаходиться на обслуговуванні ТОВ «Житловик-Плюс». Позивач зазначає, що між власником особового рахунку та ним укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Позивач вказує, що відповідачі споживають комунальні послуги, до переліку яких належать: холодне водопостачання, гаряче водопостачання, водовідведення, теплова енергія, газопостачання, вивезення побутових відходів, послуги з утримання будинку та прибудинкових територій, про що отримують від позивача рахунки на оплату комунальних послуг та квартирної плати. Разом з тим, позивачем зазначено, що з боку відповідачів грошове зобов'язання не виконувалось та станом на кінець червня 2014 року заборгованість відповідачів складає 12333, 69 грн. У зв'язку із зазначеним позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по комунальним послугам у розмірі 12333, 69 грн., інфляційні витрати у розмірі 157, 25 грн., 3% річних у розмірі 1387, 79 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 121, 80 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідачів - [PERSON], [PERSON] заперечував проти задоволення позову в повному обсязі,зазначивши про пропуск позивачем строків позовної давності, а також, що у межах строків позовної давності сплата відповідачами рахунків здійснювалась без виникнення заборгованості. Окрім того, надав письмові заперечення на позовну заяву у яких міститься клопотання про застосування строків позовної давності. (а. с. 30-32). Інші особи в судове засідання не з'явились, повідомлялись судом належним чином. Окрім того, відповідно до довідки форми № 3, [PERSON], [PERSON], є неповнолітніми і не мають повної цивільної дієздатності, а отже належними відповідачами в даній справі є [PERSON], [PERSON], [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні представників сторін та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуг, які надає позивач ТОВ «Житловик-Плюс», на відповідача [PERSON] відкрито особовий рахунок. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 17.03.2011 року ( а. с. 9-10). Суд не бере до уваги заяву представника відповідачів, що підпис на договорі не належить відповідачу [PERSON], оскільки така обставина не доведена належними і допустимими доказами, зокрема відповідач не скористався своїм правом на проведення судової почеркознавчої експертизи. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, судом встановлено, що вказана відповідачем заборгованість виникла на початок жовтня 2010 року, відповідно до довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку [NUMBER] ([NUMBER]) за період з 01.10.2010 року по 19.06.2014 року. (а. с. 6-7). В свою чергу, з вказаної довідки вбачається, що за період 01.10.2010 року по 19.06.2014 року відповідачами проводились оплата відповідно до пред'явлених рахунків. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. А відповідно до вимог ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачем нарахована заборгованість станом на 01.10.2010 року. Натомість, як вбачається з вхідного штампу Голосіївського районного суду міста Києва, позивач звернувся з позовною заявою до суду лише 31.07.2014 року, тобто після спливу строку позовної давності, обумовленого ст. 257 ЦК України. Крім того, суд зазначає, що позивач не звертався до суду із будь-якими заявами з приводу поновлення пропущеного строку позовної давності та будь-яких доказів поважності пропуску такого строку суду не надав. Суд критично оцінює посилання представника позивача на переривання строку позовної давності з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не застосовується. Відповідно до наданої позивачем довідки на оплату послуг вбачається, що за період з 01.10.2010 року по 19.06.2014 року відповідачами проводились оплати відповідно до нарахованих розмірів. У даній довідці відсутнє посилання на оплату боргу за раніше спожиті послуги, що не може свідчити про визнання відповідачем боргу та бути підставою для переривання перебігу позовної давності. Разом з тим, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою. За таких обставин, з огляду на подання відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд, відмовляючи в задоволенні цивільного позову, також відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь суми сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed