Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Сторони із 27 липня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі і мають двох спільних малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач добровільно не приймає участі в регулярному утриманні їх спільних дітей, позивач заявила до суду вимогу про стягнення із [PERSON] на її користь на утримання дітей аліментів в розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дітьми повноліття. Позивач у судовому засіданні позовну вимогу підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просила позов задоволити. Додатково суду пояснила, що відповідач на власний розсуд то надає допомогу на утримання дітей, то відмовляє в її наданні, а тому вона бажає судовим рішенням спонукати його до регулярних аліментів. Відповідач позов визнав та не заперечив, щоб з нього стягували аліменти на утримання дочки та сина у передбаченому законом розмірі. Крім того, пояснив, що уже два місяці він проживає окремо від сімї, але лише місяць тому знайшов заробіток, і той не офіційний. По мірі можливості він надає матеріальну допомогу на утримання дітей як не в грошовій, то в натуральній формі. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін у справі, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення у заявленому об`ємі з врахуванням наступних підстав: Свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим керівником органу державної реєстрації актів цивільного стану серії І-АМ № 132297 (а.с. 3), стверджується, що сторони з 27 липня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а свідоцтвами про народження (а.с. 4,5) доводиться, що сторони мають двох спільних малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідкою виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради № 1340 від 10 травня 2016 року (а.с. 7) стверджується заява позивача про те, що діти проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні. Таку обставину в судовому засіданні також не заперечує і сам відповідач. Із обставин, викладених відповідачем у судовому засіданні, слідує, що він матеріально забезпечений, має можливість отримувати доходи від праці, фізично здоровий, працевлаштований (хоча й не офіційно), інших утриманців, крім спільних з позивачем дітей, не має, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дочки та сина. Нормами сімейного кодексу України передбачено обовязок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обовязок є рівною мірою, обовязком як матері так і батька. Батьки зобовязані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Статтею третьою Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З урахуванням викладених вище обставин, положень ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів, визнання позову відповідачем, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та дітей буде визначення розміру аліментів як 1/3 частини від його заробітку щомісячно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Пунктом 1.1. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставку судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру визначено як\~\~1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 2 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 551 гривню 20 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 11 травня 2016 року.

Outcome: approved