Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, в позові посилається на те, що ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ФК «Вектор Плюс» 28.11.2012 року передало право вимоги по кредитному договору ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а ця компанія в свою чергу, того ж числа, передала право вимоги по кредитному договору позивачу ТОВ «Кредитні ініціативи», яке набуло статусу нового кредитора (стягувача) за укладеним договором з [PERSON] № 0711/0408/45-009 від 23.04.2008 року відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 32700 доларів США. Відповідно до вказаного договору відповідач зобовязалася повернути наданий кредит зі сплатою процентів за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені цим кредитним договором. Крім того, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON] 23.04.2008 року було укладено договір поруки № 0711/0408/45-009 Р-1. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 32700 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені цим кредитним договором. Відповідачі не виконали взяті на себе зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 28.07.2014 року заборгованість по вказаному договору становить 599535,89 грн. У звязку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, просила суд задовольнити позов в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, відповідно до ст.ст. 74, 76 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] надіслав електронною поштою на адресу суду заперечення на позовну заяву, в своїх запереченнях посилаються на недоведенність факту існування чи виконання прав та обовязків позовних вимог відповідачів на користь позивача, оскільки вважають, що позивачем не надано доказів виконання банком виплати суми кредиту відповідачу [PERSON], не надано доказів заборгованості останньої, крім того, вважають недоведеними існування правовідносин між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вектор Плюс» з приводу відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором, а тому відповідно за відсутності у ТОВ «Вектор Плюс» права вимоги до [PERSON] та за відсутності окремого договору про передачу права вимоги за договорами забезпечення щодо відповідача [PERSON]В, вважають, що позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» не могло набути це право. До того ж, оскільки порука має похідний характер від основного зобовязання, вважають, що жодної підстави для стягнення суми боргу з відповідача [PERSON] не існує, так як позов до [PERSON] є безпідставним та недоведеним. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, заслухавши позивача, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає повному задоволенню з таких підстав. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ФК «Вектор Плюс» 28.11.2012 року передало право вимоги по кредитному договору ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а ця компанія в свою чергу, того ж числа, передала право вимоги по кредитному договору позивачу ТОВ «Кредитні ініціативи», яке набуло статусу нового кредитора (стягувача) за укладеним договором з [PERSON] № 0711/0408/45-009 від 23.04.2008 року відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 32700 доларів США. Відповідно до вказаного договору відповідач зобовязалася повернути наданий кредит зі сплатою процентів за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені цим кредитним договором. Крім того, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON] 23.04.2008 року було укладено договір поруки № 0711/0408/45-009 Р-1. Позивач свої зобовязання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси. Правовідносини що склалися між сторонами, є договірними і врегульовані статтями 526, 527, 530, 610-611, 625, 1049, 1054 ЦК України. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. ст.1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Пунктом 2.3 договору факторингу, укладеного між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», встановлено, що перехід від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржників відбувається в дату відступлення, якою є дата укладення цього договору. Пунктом 2.4 цього ж договору факторингу регулюється перехід права вимоги за договорами із забезпеченням. Отже, враховуючи викладене, перехід права вимоги за договором кредиту та договором поруки підтверджується самим договором факторингу, укладеним 25 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи». Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Статтями 525-526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Судом встановлено, що в порушення норм закону і умов кредитного договору та договору поруки [PERSON] та [PERSON] зобовязання за вказаними договорами належним чином не виконали, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 28.07.2014 року в розмірі 599535 (пятсот девяносто девять пятсот тридцять пять) гривень 89 копійок, яка складається з наступного: 386888,16 грн. заборгованість за кредитом, 137020,06 грн. заборгованість по відсоткам, 75627,67 грн. заборгованість за пенею (а.с. 22 том 1). Враховуючи викладене, позов є обґрунтованим, право позивача підлягає захисту, а позов до задоволення у повному обсязі. Відповідно вимогам ст. 88 ЦПК України з відповідачів варто стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі: по 1827,00 грн. з кожного.

Outcome: approved