Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» звернулося до суду з цивільним позовом до відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про звільнення з під арешту, накладеного постановою № 32141397 від 13 квітня 2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, нежитлового приміщення [ADDRESS], та перебуває у власності у позивача, як правонаступника сторони іпотечного договору від 16.09.2008 року, ТзОВ КБ «Арма» та сторони мирової угоди. Представники відповідачів відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції та публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» у судове засідання не з'явились. Про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи відповідачі повідомлялися належним чином. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, та того, що представник позивача не заперечив проти заочного розгляду справи, подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, а для забезпечення права відповідачів на справедливий суд надіслати їм копію заочного рішення для можливості подання заяви про перегляд у відповідний строк з моменту отримання. У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які надані ним суду на обґрунтування вимог позову, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що із встановлених обставин справи випливають цивільні правовідносини, а також про належну обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Судом встановлено, що 16 вересня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Арма» та [PERSON] було укладено договір іпотеки до кредитного договору № 31/05-KN/1 від 16.09.2008 року нежитлового приміщення [ADDRESS] (а.с. 13-15). Ухвалою від 06 червня 2013 року Івано-Франківського міського суду затверджено мирову угоду між правонаступником ТзОВ КБ «Арма» товариством з обмеженою відповідальністю «РК Фактор» та [PERSON], відповідно до якої [PERSON] передала ТзОВ «РК Фактор» у власність нежитлове приміщення [ADDRESS] (а.с. 16-18). 30 вересня 2013 року проведено зміни в назві товариства з обмеженою відповідальністю «РК Фактор» - на товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг», яке є позивачем у даній справі (а.с. 10). Постановою № 32141397 від 13 квітня 2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Білейчука Т.М. накладено арешт на нежитлове приміщення [ADDRESS], про що свідчить витяг № 35687281 від 17.04.2012 року про реєстрацію заборони відчуження (а.с. 21) З наведеного вбачається, що позивач добросовісно набув права власності на нежитлове приміщення [ADDRESS], за рішенням суду - ухвалою про затвердження мирової угоди, однак не в змозі здійснити своїх прав на розпорядження цим майном, оскільки на нього накладено арешт. Частиною першою статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Виходячи з наведеного, суд вважає, що товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» вправі скористатись своїм правом на звернення до суду із позовними вимогами про звільнення майна з-під арешту та довело, що приміщення належить йому, а не боржникові, і перешкодою отримати правовстановлюючі документи на майно є арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладений постановою № 32141397 від 13 квітня 2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Білейчука Т.М., у зв'язку з чим позов до обох відповідачів про звільнення з-під арешту нежитлового приміщення [ADDRESS], підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів у відповідності до ст.88 ЦПК України, в солідарному порядку на користь позивача. На підставі наведеного, ст.ст. 41, 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 321 Цивільного кодексу України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved