Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] і після зміни позовних вимог просило звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за ціною на підставі оцінки майна проведеної суб'єктом оціночної діяльності, під час проведення виконавчих дій, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на час укладення правочину щодо відчуження вищевказаного предмету іпотеки, в рахунок погашення заборгованості у розмірі 158782,77 доларів США. за кредитним договором №СМ-SME-500/039/2007 перед товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна». Також позивач просив надати ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право доступу до нежилого приміщення площею 220,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для можливості проведення опису та оцінки майна. Позов обґрунтований тим, що 14.08.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав йому кредит у розмірі 110000 доларів США, а відповідач повинен був повернути кредит в повному обсязі не пізніше 14.08.2014 року, або достроково, зі сплатою 2 % річних за користування кредитом від суми часткового або повного дострокового виконання боргових зобов'язань протягом першого року з моменту отримання повної суми кредиту чи 1% річних за користування кредитом від суми часткового або повного дострокового виконання боргових зобов'язань починаючи з другого року з моменту отримання повної суми кредиту і до повного виконання боргових зобов'язань. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14 серпня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки №РМ - 500/039/2007, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно - нежиле приміщення загальною площею 220,9 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Предметом іпотеки було забезпечено всі зобов'язання позичальника перед іпотекодержателем по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями кредитного договору, який забезпечений іпотекою згідно з договором іпотеки. 26 листопада 2013 року між ПАТ «ОТП Банк», який є правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н та договір відступлення права вимоги №б/н, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Оскільки відповідач свої обов'язки за укладеним договором про надання кредиту належним чином не виконував, утворилася заборгованість по поверненню кредитних коштів, по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 158782,77 доларів США. Відповідачам було надіслані досудові вимоги про дострокове погашення заборгованості, але ні позичальником ні його майновим поручителем вимоги кредитора не виконано. Посилаючись на ст.34 Закону України «Про іпотеку» та п.6.3 ст.6 Договору іпотеки, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою суду було об'єднано в одне провадження позов [PERSON] та [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при укладенні 14.08.2007 р. кредитного договору ЗАТ «ОТП Банк» навмисно ввів в оману [PERSON], він не міг розуміти чіткої процентної ставки за користування кредитом, на значні процентні ставки не розраховував. Окрім того, в кредитному договорі не було зазначено курсу долару по відношенню до гривні щодо закріплення гривневого еквіваленту тіла кредиту, тобто [PERSON] не було надано належної інформації щодо процентної ставки, чіткого курсу долару, що суттєво ускладнило розуміння відсоткової ставки, необхідної для погашення кредиту. Також позивач зазначив, що умови кредитного договору лише захищають ЗАТ «ОТП Банк» та погіршують його становище, як споживача кредитного договору, що порушує норми ЦК України та Закону країни «Про захист прав споживачів». Також при підписанні кредитного договору та договору іпотеки [PERSON] та [PERSON] не було надано довіреностей про повноваження представників банку на підписання договорів, тому вони вважають, що договори підписані не уповноваженими на те особами. В судовому засіданні представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, а окремі вимоги відповідачів не визнала, посилаючись на те, що повноваження сторін перевірялися нотаріусом, усі умови договору були чітко викладені, ніяких заперечень не надходило, відповідачі погодилися на ці умови, однак зобов'язання порушують, борг не сплачують. Крім того, представник просила застосувати строк позовної давності до заявлених відповідачами вимог, оскільки договори були укладені ще в 2007 році, тобто після спливу семи років. Представник відповідачів позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не визнала та заперечувала проти його задоволення, позов [PERSON] та [PERSON] про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними підтримала в повному обсязі. Також в судовому засіданні представник відповідачів зазначила, що [PERSON] дійсно отримував від ЗАТ «ОТП Банк» 110000 дол. США, кредит було видано на споживчі цілі, намагався своїми силами врегулювати спір з банком, але сторони не досягли згоди. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. 14 серпня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №СМ-SМЕ500/039/2007 на споживчі цілі, відповідно до умов якого позичальникові було надано споживчий кредит у розмірі 110000 доларів США(а.с.8-15), що підтверджується кредитною заявкою, та з остаточним терміном повернення 14 серпня 2014 року (а.с.16). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] (далі-іпотекодавець) було укладено договір іпотеки №РМ-SМЕ500/039/2007, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно - нежиле приміщення загальною площею 220,9 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (надалі - предмет іпотеки). Предметом іпотеки забезпечено всі зобов'язання позичальника перед іпотекодержателем по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями кредитного договору, який забезпечений іпотекою згідно з договором іпотеки. 26 листопада 2013 року між публічним акціонерним товариство «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», у відповідності зі статтею 1 нової редакції Статуту АТ «ОТП Банк», зареєстрованого 30.06.2009 року, погодженого НБУ 18.06.2009 року, реєстраційний № 273, та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н та договір відступлення права вимоги №б/н, згідно яких, у відповідності ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України, АТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №СМ-SМЕ500/039/2007 від 14 серпня 2007 року та договором іпотеки №РМ-SМЕ500/039/2007 від 14 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 14.08.2007 року, номер за реєстром 14460, укладений між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк». Відповідно до ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст.514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права АТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №СМ-SМЕ500/039/2007 від 14 серпня 2007 р. та до [PERSON] за договором іпотеки №РМ-SМЕ500/039/2007 від 14 серпня 2007 року Згідно п. 1.1. частини № 2 кредитного договору, позичальник зобов'язаний своєчасно повернути суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у кредитному договорі. Порядок виконання боргових зобов'язань за кредитним договором встановлений пунктом 1.5. (з підпунктами) частини № 2 кредитного договору. Зокрема, відповідно до підпункту 1.5.1. частини № 2 кредитного договору, погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток № 1 до кредитного договору), шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на рахунок ([NUMBER] або [NUMBER]). Нараховані в порядку, передбаченому кредитним договором, проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, передбачений в Графіку повернення Кредиту та сплати процентів. Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України). Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] вказану суму кредиту. У свою чергу відповідач прийняв кредитні кошти, використавши їх за призначенням, але грошові зобов'язання щодо погашення кредиту належним чином не виконав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.05.2014 р., яке набрало законної сили 26 травня 2014 р., позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто за кредитним договором №СМ-SМЕ500/039/2007 від 14 серпня 2007р. 774991,92 грн. а також суму судового збору в розмірі 3654 грн.(а.с.263-265). Згідно з положеннями ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ст.589 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі вище викладеного, та враховуючи вказані норми суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, є обґрунтованими, доказаними і підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] та [PERSON], то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Частиною першою статті 229 ЦК України визначено істотність обставин які мають значення зокрема помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, посилання представника відповідачів про те, що ЗАТ «ОТП Банк» не мав права на видачу кредиту в іноземній валюті спростовується наданою позивачем банківською ліцензією, та за таких підстав в силу п.п. «в»п. 4 ст. 5 Декрету КМ України від 19.02.1993 року №15-93 не потребує наявність додатково індивідуальної ліцензії, що визначено і в п. 11 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року . Посилання представника відповідача на те, що всі ризики щодо знецінення національної валюти у відношенні до іноземної валюти несе відповідач, що на її думку є введенням в оману, судом також не прийняті, оскільки зазначені умови визначені договором, прочитані відповідачем [PERSON] та він на них погодився підписавши договір та отримавши кошти, що не суперечить ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання виконавцю можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір, у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладання договору не застосовується до операцій з фінансовими послугами, ціна яких залежить від зміни котировок або індексів на біржах чи ставок на фінансових ринках, які не контролюються продавцем послуг, що зазначено і в п.16 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року. Для валютних операцій використовуються валютні (обмінні) курси іноземних валют, виражені у валюті України, зазначені курси встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України, до яких ЗАТ « ОТП Банк» ніякого відношення не має. Таким чином, відповідач [PERSON] не довів суду жодної істотної обставини яка б вказувала на введення його в оману в оману під час укладання договору кредиту, не доведено умисел дій відповідача, істотність значення обставин, а також і сам факт обману. Щодо коливання іноземної валюти, суд звертає увагу на те, що зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості [PERSON] міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют, передбачити в момент укладання договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Суд не приймає до уваги те, що [PERSON] не знає діючого законодавства, оскільки він міг скористатися своїм правом та отримати юридичну допомогу при оформленні кредитного договору. Більш того, суд звертає увагу на те, що і в 2009 році і в 2010 році відповідач підписував додаткові угоди до кредиту, знову таки погоджуючись з запропонованими банком умовами щодо збільшення та зменшення процентної ставки. Доводи відповідачів про підписання договорів не повноважними особами не знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи, оскільки відповідачі не представили належних доказів, про перешкоди в отриманні доказів не повідомляли. Отже, вимога про визнання кредитного договору недійсним є безпідставною, тому повинна бути залишеною без задоволення. Виходячи із того, що вимога відповідачів про визнання недійсним договору іпотеки є похідною від визнання договору кредиту недійсним, що задоволенню не підлягає, то і вимога про визнання недійсним договору іпотеки також задоволенню не підлягає, оскільки основне зобов'язання недійсним не визнано. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 3654 грн. (а.с.1).

Outcome: approved