Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду з позовом, в якому вказує, що 03.07.2013р. між ним та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №50009541, у відповідності до якого відповідач отримала кредит в сумі 254560,80 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 31200,00 доларів США строком на 60 місяців, з цільовим призначенням для придбання автомобіля та сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач порушує умови договору, не сплачує заборгованість за кредитом та відсотками. Сума заборгованості відповідача перед банком станом на 29.09.2015р. склала: загальна сума заборгованості за кредитом 544236,33 грн., штраф 54189,67 грн., пеня 2493,92 грн., 3% річних 6327,85 грн., збитки 16200,00 грн., інфляційні витрати 16906,13 грн., основна сума додаткового кредиту 33794,96 грн., пеня за додатковим кредитом 1249,05 грн., 3% річних за додатковим кредитом 374,72 грн., інфляційні витрати 4165,43 грн., а всього 679938,06 грн., яку позивач і просив стягнути з відповідача, а також витрати на сплату судового збору в сумі 10469,07 грн. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, який надалі уточнила та в якому вказує, що дійсно 03.07.2013р. між ТОВ «Порше Мобіліті» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №50009541, у відповідності до якого відповідач отримала кредит в сумі 254560,80 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 31200,00 доларів США строком на 60 місяців, з цільовим призначенням для придбання автомобіля та сплатою відсотків за користування кредитом. Але графік погашення кредиту, що є невідємною частиною вказаного кредитного договору, сторонами було підписано на наступний день, тобто 04.07.2013р. Цей факт позивач вважає ознакою нечесної підприємницької діяльності з боку ТОВ «Порше Мобіліті», оскільки на час укладання кредитного договору одна з основних його частин графік погашення заборгованості, позивальнику не була відома. Крім того, у звязку з залежністю загальної вартості кредиту та розміру щомісячних платежів від курсу іноземної валюти, [PERSON] не мала можливості на час укладання договору знати ці розміри, що позивач вважає ознакою несправедливих умов договору. Тому в своєму позові [PERSON] просить визнати недійсним кредитний договір №50009541 від 03.07.2013р., укладений між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] Валерієвною. В судовому засіданні 01.09.2016р. представник позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити. Позовні вимоги за зустрічним позовом не визнав та пояснив, що діюче законодавство не забороняє надання кредиту в національній валюті з визначенням її еквіваленту до іноземної валюти. Підписання графіку погашення кредиту на наступний день після підписання кредитного договору він вважає бюрократичною помилкою, що прямо не свідчить про те, що на час підписання кредитного договору сторонам не був відомий зміст цього документу. Також представник позивача наголосив, що відповідач [PERSON] до січня 2015 року добросовісно сплачувала всі платежі згідно вказаного графіку. Розмір вказаних платежів в залежності від курсу долару США, а також загальна вартість кредиту була відома [PERSON] на час укладання вказаного договору. Просив в задоволенні зустрічного позову відмовити. В судовому засіданні 01.09.2016р. відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом не визнали на підставі того, що вважають укладений 03.07.2013р. кредитний договір недійсним, просили в задоволенні первісного позову відмовити. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали, дали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили зустрічний позов задовольнити. В судовому засіданні 06.09.2016р. представник відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом [PERSON] пояснення [PERSON] та [PERSON] підтримала, просила в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення первісного позову та відмови в задоволенні зустрічного позову на підставі наступного. Згідно кредитного договору №50009541, що складається з самого Договору, Загальних умов кредитування та Графіку погашення кредиту, відповідач отримала кредит в сумі 254560,80 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 31200,00 доларів США строком на 60 місяців, з цільовим призначенням для придбання автомобіля та сплатою відсотків за користування кредитом. При цьому кредитний договір та загальні умови кредитування були підписані сторонами 03.07.2016р., а графік погашення кредиту 04.07.2016р. Відповідно до вимог ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов договору відноситься, зокрема, графік погашення сум платежів основного боргу, що узгоджується зі ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». В даному випадку Графік погашення кредиту дійсно був підписаний сторонами на наступний день після підписання кредитного договору. Але в той же час в кредитному договорі зазначено, що графік погашення кредиту є частиною кредитного договору, тобто відповідач [PERSON], підписавши цей договір, достовірно знала про наявність цього графіку. За таких обставин суд вважає недоведеним, що [PERSON] на час підписання кредитного договору не знала про зміст графіку погашення кредиту, тим більше, що цей графік нею також був підписаний. Цілком можливим суд також вважає наявність помилки у зазначенні дати підписання вказаного графіку, оскільки сама [PERSON] цю дату достовірно не памятає, як заявила в судовому засіданні. При цьому жодна із сторін не змогла пояснити цю розбіжність в датах. За таких обставин суд доходить висновку, що вказаний факт не може бути ознакою порушення закону під час укладання кредитного договору від 03.07.2013р. та підставою для визнання його недійсним, оскільки є недоведеним, що сторони під час укладання спірного договору не досягли згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо графіку погашення кредиту. При цьому суд також враховує встановлений і підтверджений сторонами факт того, що до січня 2015 року відповідач [PERSON] сумлінно виконувала умови договору та сплачувала грошові суми відповідно до вказаного графіку. Відповідно до ст.524 ЦК України, зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до ч.1,2 ст.533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, видача кредиту в національній валюті України з визначення його еквіваленту у доларах США та сплата платежів за цим принципом не є ознакою видачі кредиту в іноземній валюті, або ознакою порушення діючого законодавства. При цьому в даному випадку сторони досягли згоди щодо такого принципу дії під час отримання та повернення кредиту. За таких обставин, доводи сторони відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом щодо неповідомлення позичальнику загальної вартості кредиту є також безпідставними. Таким чином, підстави для визнання кредитного договору №50009541 від 03.07.2013р. недійсним відсутні, тому зустрічний позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку позивач за первісним позовом умови кредитного договору виконав в повному обсязі, грошові кошти в передбаченому договором розмірі відповідачу видані. Відповідач в свою чергу умови вказаного договору не виконує, тому позовні вимоги за первісним позовом в основній частині підлягають задоволенню. В той же час не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення збитків в сумі 16200,00 грн., оскільки вони складаються з витрат щодо звернення стягнення на предмет застави, що не є предметом спору по справі, що розглядається, та витрат на юридичну допомогу, що фактично є судовими витратами, а не збитками в розумінні ст.22 ЦК України, на що посилається позивач в своєму позові. Вимога про стягнення цих судових витрат не заявлялась, доказів їх відповідності Постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.2006р. до суду не надано, тому стягненню з відповідача вони не підлягають. Також підлягають стягненню частково інфляційні втрати в порядку ст.625 ЦК України, оскільки вони можуть бути застосовані лише до грошовий сум, на які позивачем не застосований перерахунок з урахуванням еквіваленту до іноземної валюти, тобто до прострочених платежів (л.с.10, 11). Тому стягненню підлягають інфляційні витрати за основним кредитом в сумі 13172,15 грн. (16906,13 3733,98) та за додатковим кредитом в сумі 4136,70 грн. (4165,43 28,73). З урахуванням викладеного, у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають зменшенню і витрати на сплату судового збору відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial