Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 травня 2011 року. У шлюбі мають двоє малолітніх синів. Вважаючи, що існування шлюбу є недоцільним, позивач з позовом про розірвання шлюбу 19 жовтня 2017 року звернулася до суду. Позивач у судове засідання не з'явилася, 09 листопада 2017 року подала до канцелярії суду заяву, у якій просила справу слухати у її відсутності. Позов підтримала (а.с. 14). Відповідач у судові засідання, призначені на 14 та 30 листопада, 12 грудня 2017 року, не з'явився. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Позивач зазначила адресу проживання відповідача [ADDRESS] (а.с. 2). Відповідно до інформації Козлівської сільської ради № 403 від 02.11.2017 (а.с. 10), відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Судові повістки, направлені відповідачу за вказаною адресою, повернулися до суду без вручення адресату у зв'язку з його відсутністю за вказаною адресою (а.с. 17-18, 21-26). У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином (абзац 3 ч. 5 ст. 74 ЦПК України). Положення частини п'ятої статті 74 ЦПК України щодо зміни порядку виклику та повідомлення осіб, які беруть участь у справах, про судовий розгляд позовів і скарг без їх присутності у судових засіданнях, визнано конституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року. Судом на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Зі свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 5) слідує, що сторони 29 травня 2011 року зареєстрували шлюб, а свідоцтвами про народження доводиться, що вони мають двоє спільних малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 7, 8). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позовною заявою [PERSON] доводиться, що шлюб не має значення для сторін. У зв'язку з цим, суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, до його подальшого збереження не прагне жодна сторона, а тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у позовній заяві просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, отримане у шлюбі.

Outcome: approved