Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «АСД Україна» звернулось до суду з позовом до [PERSON] - про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідач порушує свої зобов'язання за кредитним договором № GP 75132 від 10. 08. 2007 року укладеним між ТОВ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON], в зв'язку з чим станом на 11. 04. 2013 року утворилась заборгованість в сумі 101223,89 грн. Позивач посилаючись на те, що на даний час ТОВ «АСД Україна» набули право вимоги за кредитним договором № GP 75132 укладеним між ТОВ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON], просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 11. 04. 2013 року в сумі 101223,89 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву в якій просив суд розгляд справи провести у відсутність представника позивача, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, заздалегідь надавши до суду заяву про відкладення розгляду справи в зв'язку із необхідністю проведення операції. При цьому доказів на підтвердження обставин викладених у заяві про відкладення розгляду справи відповідачем надано не було. Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27-30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, вказані принципи щодо обов'язковості доведення тих чи інших обставин є обов'язковими не лише при з'ясуванні обставин справи по суті, а й, як у даному випадку, при поданні клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтованого необхідністю проведення операції відповідачу. Під час розгляду справи відповідачем тричі були подані заяви про відкладення розгляду справи з різних підстав. З огляду на наведене, суд вважає клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи, яке було подано до суду вчетверте таким, що призводить до штучного затягування розгляду справи, в умовах існуючих процесуальних строків її розгляду, а тому вважає, що воно не підлягає задоволенню. Враховуючи те, що відповідачем [PERSON] не було надано до суду належних доказів на підтвердження обставин викладених в клопотанні про відкладення розгляду справи, суд вважає неявку відповідача в судове засідання неповажною та вважає за можливе провести розгляд справи у її відсутність. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 10. 08. 2007 року між ТОВ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] було укладено кредитний договір № GP 75132, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 25000 грн., строком на 36 місяців з розміром процентної ставки за кредитним договором 30,00 % річних. Вбачається, що ТОВ «Банк Ренесанс Капітал» виконав свої зобов'язання щодо надання [PERSON] кредиту в обумовлений договором сумі. Встановлено, що відповідач умови кредитного договору своєчасно не виконує, кредит та відсотки у встановлені договором строки не сплачує, в зв'язку з чим утворилась значна заборгованість. Вбачається, що 31. 10. 2008 року між ТОВ «Банк Ренесанс Капітал» та приватною компанією «Буквелю Інвестментс Лімітед» було укладено договір факторингу №1008/1, відповідно до умов якого банк передав право вимоги боргу третій особі. 19. 11. 2008 року третя особа уклала договір цесії № 1108/1 з ТОВ «АСД Україна», за яким третя особа відступила право вимоги позивачу. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Відповідно до ст.. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ЦК України (Позика). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що в зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору № GP 75132 укладеного між ТОВ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON], станом на 11. 04. 2013 року утворилась заборгованість в сумі 101223,89 грн., яка складається із: 35435,82 грн. сума пені за договором, 5986,94 грн. - сума відсотків, 59801,13 грн. - сума боргу з урахуванням індексу інфляції, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин та враховуючи, що боржник не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, в зв'язку з чим вважає за можливе позов задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1013 грн.

Outcome: approved