Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 квітня 1999 року і мають двох спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вважаючи, що фактично подружні стосунки припинено і зберігати шлюб є недоцільним, позивач з позовом про розірвання шлюбу звернувся до суду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що 16 квітня 1999 року він зареєстрував шлюб з [PERSON], і вони мають двох дітей, в тому числі неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя останнім часом у них не складається. Він став підозрювати дружину у подружніх зрадах, має факти спілкування її з іншими чоловіками. Через це в сім'ї почали виникати сварки і непорозуміння. Біля півроку тому він залишив дружину у Португалії, припинив спілкування з нею і виїхав в Україну. За строк на примирення, про який просила відповідач, відповідач жодного разу навіть не подзвонила до нього. У нього самого повністю відсутні почуття любові і поваги до відповідача і він не має наміру відновлювати будь-які стосунки з нею. Вважає, що подальше зберігання шлюбу є недоцільним та просить розірвати його. Відповідач у судове засідання не з'явилася. У судове засідання на 19 березня цього року викликалася шляхом поміщення оголошення в газеті «Вінниччина» (а.с. 27), а про судове засідання на 19 вересня 2014 року була повідомлена шляхом вручення судової повістки матері (а.с. 32). Таким чином, відповідач, будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причину своєї неявки суд не повідомила та не просила розглянути справу у її відсутності. Судом на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Так, свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 5) стверджується, що сторони із 16 квітня 1999 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а свідоцтвами про народження (а.с. 7, 8), - що мають дітей: [PERSON], [INFO] та неповнолітню [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач обґрунтував свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач своєю безпричинною неявкою у судове засідання проявила байдужість до існування шлюбу. Суд враховує категоричність позивача щодо існування шлюбу, а тому не вбачає підстав для надання сторонам повторного строку на примирення, оскільки вважає рішення виваженим і перевіреним, вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб (а.с. 5), позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище [PERSON] змінив на прізвище дружини [PERSON]. У позовній заяві та судовому засіданні позивач просив після розірвання шлюбу відновити йому дошлюбне прізвище.

Outcome: approved