Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру № 48 у будинку № 119 по проспекту імені газети «Правда» в м. Дніпропетровську (нині проспект Слобожанський у місті Дніпрі) та зобовязати реєстраційну службу внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на вищевказану квартиру. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 5 березня 2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інвестиційним банком УкрСиббанк (з 18.12.2009 року змінено найменування на Приватне акціонерне товариство УкрСиббанк) був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11125145000, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на суму 310000 грн. із кінцевим терміном повернення 06.03.2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і [PERSON] був укладений договір іпотеки № 11125145000/1125171000/3 від 05.03.2007 року, відповідно до якого позичальник передав в іпотеку квартиру № 48 у будинку № 119 по проспекту імені газети «Правда» в м. Дніпропетровську. 12 грудня 2011 року між ПАТ УкрСиббанк та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу № 1, відповідно до якого первісний кредитор відступив ТОВ Кей-Колект право вимоги за вищевказаним кредитним договором. В листопаді 2014 року ТОВ Кей-Колект стало відомо про смерть боржника, який помер 25 липня 2010 року. 12 листопада 2014 року ТОВ Кей-Колект направило до [PERSON] районної державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємців [PERSON] про погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 25.07.2010 року склала 256 402,96 грн. Посилаючись на те, що заборгованість за кредитним договором до теперішнього часу не погашена, а статтею 37 Закону України Про іпотеку передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, ТОВ Кей-Колект пред'явило даний позов до спадкоємця боржника [PERSON] та [PERSON] міської ради. Ухвалою Індустріального районного суду міста [PERSON] від 9 грудня 2015 року до участі у справі залучено як співвідповідача [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, вважав позовні вимоги недоведеними. Відповідач [PERSON], а також представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не з'явилися, повідомлялися про час і місце судового розгляду, заперечень проти позову не надали. Треті особи - приватний нотаріус [PERSON] районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та приватний нотаріус [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність. Представник третьої особи - Реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час і місце судового розгляду. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне: Судом встановлено, що 5 березня 2007 року між [PERSON] і Акціонерним комерційним інвестиційним банком УкрСиббанк, правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство УкрСиббанк, був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11125145000, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на суму 310000 грн. з кінцевим терміном повернення 06.03.2017 року та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,5 % річних (т. 1 а.с. 5-8). У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 5 березня 2007 року між банком і [PERSON] був укладений договір іпотеки № 11125145000/1125171000/3, відповідно до якого позичальник передав в іпотеку банку належну йому на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 09.04.2004 року квартиру № 48 у будинку № 119 по проспекту імені газети «Правда» в м. Дніпропетровську (нині проспект Слобожанський у м. Дніпрі). Вартість предмета іпотеки за домовленістю сторін склала 443260 грн. (т. 1 а.с. 11-12). 12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством УкрСиббанк та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу № 1, відповідно до якого первісний кредитор ПАТ УкрСиббанк передало у власність ТОВ Кей-Колект право вимоги за кредитним договором № 11125145000, укладеним 5 березня 2007 року з [PERSON] (т. 1 а.с. 13-16). Крім того, 12 грудня 20011 року між Публічним акціонерним товариством УкрСиббанк та ТОВ «Кей-Колект» був укладений нотаріально посвідчений договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого у зв'язку з укладенням договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року ПАТ УкрСиббанк передало ТОВ Кей-Колект право вимоги за договором іпотеки житлової нерухомості, укладеним 5 березня 2007 року між банком і [PERSON] (т. 1 а.с. 17-20). 25 липня 2010 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т. 1 а.с. 22). Згідно з довідкою-розрахунком залишок заборгованості за кредитним договором № 11125145000 від 05.03.2007 року складає 256402 грн. 96 коп. (т. 1 а.с 23-25). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 35/2010, заведеної приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON], після смерті [PERSON] спадщину прийняла його мати [PERSON], яка 24 вересня 2010 року подала відповідну заяву (т. 1 а.с. 68). 6 жовтня 2010 року Публічним акціонерним товариством УкрСиббанк як кредитором боржника була пред'явлена до нотаріальної контори вимога до спадкоємців [PERSON], які прийняли спадщину, щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 11125145000 від 05.03.2007 року в розмірі 276 503,08 грн. (т. 1 а.с. 79-80). Аналогічна вимога повторно була предявлена Публічним акціонерним товариством УкрСиббанк до спадкоємців боржника 24 січня 2010 року (т. 1 а.с. 87). Також з вимогою до спадкоємців боржника в листопаді 2014 року звернулося як новий кредитор й ТОВ Кей-Колект, предявивши її до [PERSON] районної державної нотаріальної контори (т. 1 а.с. 126). Крім того, судом встановлено, що 19 лютого 2015 року право власності на спірну квартиру за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект імені газети Правда[ADDRESS] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] за номером у реєстрі 166, було зареєстроване за [PERSON]. 16 липня 2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості про припинення обтяження іпотекою нерухомого майна за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект Газети «Правда»[ADDRESS]. Як підставу припинення іпотеки зазначено рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2015 року у справі № 203/2986/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], ТОВ «Кей-Колект», про визнання кредитного та іпотечного договору недійсним, скасування відомостей в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Між тим, згідно з листом Кіровського районного суду м. Дніпропетровська така справа в провадженні суду не перебувала та таке рішення судом не ухвалювалося, за номером № 203/2986/15-ц зареєстровано в суді іншу справу. Також згідно з відповіддю Жовтневого відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції примусова реалізація квартири № 48 у будинку 119 по пр. імені газети Правда в м. Дніпропетровську не здійснювалася (т. 2 а.с. 56). Заявляючи позовні вимоги про визнання права власності на предмет іпотеки, ТОВ «Кей-Колект» посилається на те, що за життя боржником не було повністю виконане зобовязання за кредитним договором, а, отже, у відповідності до статті 37 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки як іпотекодержатель воно має право задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Проте суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» не ґрунтуються на вимогах закону. \~ Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно\~зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що \~іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Частиною п'ятою цієї ж статті передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно зі статтею 23 Закону України «Про іпотеку» в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Крім того, відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 цього Кодексу, згідно з якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, є підставою недійсності правочину та в силу частини 1 статті 216 ЦК України такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Отже, внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі підроблених документів відомостей про припинення іпотеки та реєстрація права власності на предмет іпотеки за іншою особою не припиняє іпотеку, оскільки договір іпотеки залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек та всі права, набуті сторонами за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Тобто, іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису до відповідного реєстру. За приписами статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитор спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено, що після смерті 25 липня 2010 року боржника [PERSON] первісним кредитором ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, 6 жовтня 2010 року, тобто з дотриманням строків, передбачених статтею 1281 ЦК України, була пред'явлена письмова вимога до його спадкоємців, відповідач [PERSON], прийнявши спадщину, відповідно до статті 1282 ЦК України зобовязана задовольнити вимоги кредитора в межах вартості спадщини. Між тим, суд вважає, що позивачем як кредитором спадкодавця обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права. Частиною другою\~статті 16 ЦК України\~передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому\~статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому\~статтею 38 цього Закону. При цьому згідно із частиною першою\~ статті 37 Закону України «Про іпотеку»\~правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано\~статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях\~335\~та\~376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша\~статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналіз положень статей \~33,\~36,\~37,\~39 Закону України «Про іпотеку», статей\~328,\~335,\~376,\~392 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша\~статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.11.2016 року по справі № 6-2457цс16 та згідно зі статтею 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.\~ Як вбачається зі змісту договору іпотеки від 05.03.2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON], звернення стягнення за цим договором здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя (п. 4.2). Згідно з п. 4.6 Договору іпотеки звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог Іпотекодержавтеля здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Так, розділом 5 договору іпотеки визначено, що у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя (п. 5.1). В повідомленні, про яке йдеться в п. 5.1, Іпотекодержатель зазначає, який зі способів задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачені ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується Іпотекодержателем для задоволення своїх вимог (п. 5.2). У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя як способу задоволення вимог Іпотекодержателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до Іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1 цього договору іпотеки. Вказані умови договору іпотеки не були дотримані ТОВ «Кей-Колект». Отже, виходячи зі змісту статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку, а також статті 1282 ЦК України, суд вважає, що в даному випадку позивач має право вимагати задоволення своїх вимог спадкоємцем боржника, в тому числі за рахунок предмету іпотеки, але в інший встановлений законом спосіб. За таких обставин законодавчі підстави для визнання за ТОВ «Кей-Колект» права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, та реєстрації цього права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні та в задоволенні позову слід відмовити. У звязку з відмовою в позові відповідно до статті 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed