Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фармгейт Україна» (по тексту - ТОВ «Фармгейт Україна», позивач) звернулося до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до [PERSON] (по тексту - [PERSON] , відповідач 1), [PERSON] (по тексту - [PERSON] , відповідач 2) про визнання недійсною угоди від 19.05.2017 року про розірвання договору оренди землі від 24.08.2016 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер 6822182600:04:017:0451, площею 2, 000 га, що знаходиться на території Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області; скасування державної реєстрації угоди від 19.05.2017 року про розірвання договору оренди землі від 24.08.2016 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер 6822182600:04:017:0451, площею 2, 000 га, що знаходиться на території Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 19.05.2017 року, здійснену державним реєстратором Ізяславської районної державної реєстрації Хмельницької області, індексний номер рішення: 35354625. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Так за покликанням позивача, 24.08.2016 року між ним і [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6822182600:04:017:0451, площею 2, 000 га, що знаходиться на території Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, який був зареєстрований в установленому порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право: 16225150 від 01.09.2016 року). Як вказує позивач, попри те, що строк дії договору оренди земельної ділянки від 24.08.2016 року складає 15 років, 19.05.2017 року між ТОВ «Фармгейт Україна» та відповідачем 2 було укладено угоду про розірвання вказаного договору, яка зареєстрована державним реєстратором Ізяславської районної державної реєстрації Хмельницької області, індексний номер рішення: 35354625. Разом з цим, як зазначає позивач, виконавчий директор ТОВ «Фармгейт Україна» [PERSON] не мав та не міг мати повноважень на укладення оспорюваної в справі угоди, так як керівником та підписантом ТОВ «Фармгейт Україна» був директор [PERSON] , який не уповноважув його на такі дії. На думку позивача, укладаючи та підписуючи таку угоду відповідач 1 діяв з явним перевищення наданих йому повноважень у своїх власних інтересах, всупереч інтересам та волі позивача. Як вважає позивач, оскаржувана угода про розірвання договору оренди землі порушує речові права ТОВ «Фармгейт Україна», не відповідає вимогам закону та є недійсною у силу ст.ст. 203, 215 ЦК України. Крім того, позивач зазначає, що оскільки спірна угода є недійсною, то рішення державного реєстратора про державну реєстрацію угоди від 19.05.2017 року про розірвання договору оренди землі від 24.08.2016 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер 6822182600:04:017:0451, площею 2, 000 га, що знаходиться на території Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області підлягає скасуванню з метою приведення реєстраційних дій та записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у відповідність до встановлених судом прав сторін спору на земельну ділянку. 07.10.2019 року судом отримано відзив відповідача 2, згідно якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки припинення договору оренди землі від 24.08.2016 року було його ініціативою та волевиявлення щодо розірвання договору оренди землі від 24.08.2016 року було вільним, а про те, що в [PERSON] не було права на підписання угоди про розівання договору землі йому відомо не було. Натомість позивач надав для суду відповідь на відзив [PERSON] , який отримано 24.10.2019 року, де акцентував увагу, що було проведено опитування відповідача 2, і той повідомив, що не підписував відзив від 07.10.2019 року. Відповідачем 1 також було подано відзив на подану позовну заяву від 08.11.2019 року (вх. №12406 від 11.11.2019 року), згідно якого позовні вимоги не визнає у повному обсязі та заперечує щодо їх задоволення. В обгрунтування заперечень позовних вимог вказує, що позивач намагається увести суд в оману повідомляючи, що [PERSON] не уповноважував відповідача 1 на розірвання договорів оренди, оскільки такі повноваження насправді надавалися. Так [PERSON] зазначає, що в період перебування його на посаді виконавчого директора позивача здійснював представництво останнього перед юридичними та фізичними особами, серед функцій на посаді виконавчого директора однією з основних було супроводження орендних відносин, а саме ведення перемовин з власниками паїв щодо укладення договорів оренди, визначення умов таких договорів, внесення змін, погодження форми та порядку виплати орендної плати, а також розірвання таких договорів оренди. Також акцентує увагу, що йому щороку надавалися довіреності за підписом [PERSON] . При цьому відповідач 1 акцентує увагу, що контрагенти позивача надали відомості, що він дійсно здійснював представництво ТОВ «Фармгейт Україна» та йому видавились відповідні довіреності з яких вбачається і право на укладення/розірвання від імені директора ТОВ «Фармгейт Україна» договорів оренди землі. Крім цього відповідач 1 у своєму відзиві на позовну заяву просить звернути увагу на висновок спеціаліста криміналіста [PERSON] від 09.10.2019 року, згідно якого зображення підписів в довіреностях на ім`я [PERSON] б/н від 10.02.2015 року, №3 від 10.02.2016 року, б/н від 13.02.2017 року, №6 від 12.03.2018 року, виданих ТОВ «Фармгейт Україна» виконані, ймовірно, однією особою та ймовірно, що [PERSON] . Звертає увагу також і на те, що позивачу було достеменно відомо про розірвання спірного договору оренди землі, шляхом укладення договору про розірвання договору оренди землі від 24.08.2016 року, що укладений 19.05.2017 року, оскільки його схвалено шляхом проставлення печатки на його примірниках, яка була виключно у віданні [PERSON] . На думку [PERSON] необхідно врахувати і те, що повноваження, зокрема і на розірвання договорів оренди були визначені додатком №1 до Трудового договору №4, натомість позивач надає невідому його редакцію, що не відповідає його реальному оригіналу. На відзив відповідача 1 було подано відповідь на відзив від 15.11.2019 року (вх. №12890 від 19.11.2019 року). Так на думку позивача, доводи відповідача 1 не відповідають дійсності. Зазначає, що ТОВ «Фармгейт Україна» на час укладення спірного правочину уповноважувало [PERSON] на вчинення виключно тих дій, що були вказані у довіреності від 12.03.2018 року, інших довіреностей не видавалося, про що може свідчити витяг з Журналу реєстрації довіреностей ТОВ «Фармгейт Україна». 17.01.2020 року позивачем подано заяву про зміну підстав позову, яка ухвалою суду від 17.01.2020 року була прийнята до розгляду в порядку ч. 3 ст. 49 ЦПК України. У заяві про зміну підстав позову ТОВ «Фармгейт Україна», крім обставин, на які акцентував увагу в первісній редакції позову вказував наступне. Так, на переконання позивача, важливим для вирішення даного спору є і той факт, що на час укладення оспорюваного договору відповідач 1 не мав та не міг мати повноважень на такі дії, оскільки керівником та підписантом ТОВ «Фармгейт Україна» був виключно директор Йонкір [PERSON] , який не уповноважував виконавчого директора на такі дії, так як вони вчинені з явним перевищенням наданих повноважень. Також вказує, що підставою заявленого позову є не тільки відсутність волевиявлення в укладенні оспорюваного правочину зі сторони позивача, а також відсутність такого і зі сторони відповідача [PERSON] . Тим самим, позивач зазначаючи, що відповідач 1 не мав повноважень на розірвання договору оренди землі, діяв у своїх власних інтересах, всупереч інтересам і волі товариства, а ТОВ «Фармгейт Україна» не схвалив цей правочин у подальшому, з посиланням на приписи ст. 92, ч.ч. 1-3 ст. 203, ст. 215, ст. 237, ст. 241 ЦК України, ст.ст. 7, 9, 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вказує на правомірність заявлених позовних вимог про визнання недійсною угоди від 19.05.2017 року про розірвання договору оренди землі від 24.08.2016 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер 6822182600:04:017:0451, площею 2, 000 га, що знаходиться на території Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області; скасування державної реєстрації угоди від 19.05.2017 року про розірвання договору оренди землі від 24.08.2016 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер 6822182600:04:017:0451, площею 2, 000 га, що знаходиться на території Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 19.05.2017 року, здійснену державним реєстратором Ізяславської районної державної реєстрації Хмельницької області, індексний номер рішення: 35354625. Відповідачем 1 було подано відзив на подану позивачем заяву про зміну підстав позову (вх. №1894 від 11.02.2020 року), згідно якого позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Як вказує відповідач 1, він діяв у межаж повноважень, наданих ТОВ «Фармгейт Україна» відповідною довіреністю, яка містила надані повноваження як щодо укладання договорів оренди землі, так і щодо їх розірвання. Крім обставин, викладених у раніше поданому для суду відзиві на позов просив врахувати, що відповідач 2 сам звертався до позивача з проханням про дострокове розірвання договору оренди землі від 24.08.2016 року, та в подальшому сам же підписував угоду про розірвання такого договору. На думку відповідача 1, про вільне волевиявлення [PERSON] щодо розірвання договору оренди землі свідчить в подальшому укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2017 року, за умовами якого він, як продавець гарантував покупцю, що земельна, яка є предметом цього договору вільна від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, про які на момент підписання такого договору продавець чи покупець не могли знати. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, відповіддях на відзиви відповідачів, заяві про зміну підстав позову, просив їх задовольнити. Представник позивача звертав увагу, що підставою заявленого позову є не тільки відсутність волевиявлення в укладенні оспорюваного правочину зі сторони позивача, а також відсутність такого і зі сторони відповідача [PERSON] . Представник відповідача 1 у судовому засіданні вказувала на повну безпідставність позовних вимог позивача з урахуванням обставин, викладених у поданих суду відзивах на позов та на заяву про зміну підстав позову, просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. У судове засідання відповідач 2 не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся установленому порядку, що підтверджено документально. Матеріали справи містять письмові заяви [PERSON] від 15.10.2019 року та 15.01.2020 року про проведення розгляду справи без його участі з посиланнями про визнання ним позову в повному обсязі. Представник відповідача 2, який брав участь в судових засіданнях та, який не з`явився в судове засідання 26.04.2021 року, яке просив проводити без його участі та участі його довірителя - [PERSON] , загалом не заперечував щодо задоволення заявлених позовних вимог. Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, які брали загалом участь в справі, та частина яких прибула в судове засідання 26.04.2021 року, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог судом враховано наступне. Так, судом встановлено, що [PERSON] на підставі запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №15740447, здійсненого державним реєстратором Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області 29.07.2016 року належала на праві приватної власності земельна ділянка кадастровий номер 6822182600:04:017:0451, площею 2, 000 га, що знаходиться на території Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана обставина не оспорюється сторонами по справі та підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №178168466 від 20.08.2019 року. При цьому, як вбачається з договору оренди землі від 24.08.2016 року та з інформаційної довідки з державних реєстрів №178168466 від 20.08.2019 року, що зазначена вище, 24.08.2016 року ТОВ «Фармгейт Україна» та [PERSON] уклали договір оренди землі, за умовами якого останній передав ТОВ «Фармгейт Україна» вказану земельну ділянку у платне користування строком на 15 років. 01.09.2016 року державний реєстратор Комунального підприємства «Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації» Костюк С.Л. зареєстрував право позивача на оренду земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису 16225150). З пункту 37 договору оренди землі від 24.08.2016 року випливає, що дія договору припиняється шляхом його розірвання, в тому числі за взаємною згодою сторін. Крім цього, судом встановлено, що 19.05.2016 року між ТОВ «Фармгейт Україна» в особі директора Домбровського О.Р. і [PERSON] укладено угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6822182600:04:017:0451 за взаємною згодою сторін. Рішенням державного реєстратора Ізяславської районної державної адміністрації Скоць Н.П. від 19.05.2017 року року (індексний номер 35354625) припинено право позивача на оренду вказаної земельної ділянки. Також, як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2017 року, посвідченого Шмигельським Ю.П., приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу (зареєстровано в реєстрі за №1057 від 26.05.2017 року) [PERSON] передав у власність відповідача 1 земельну ділянку кадастровий номер 6822182600:04:017:0451, площею 2, 000 га, що знаходиться на території Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області. Тим самим, 26.05.2017 року [PERSON] набув право приватної власності на спірну в справі земельну ділянку (номер запису про право власності 20624734), що зокрема підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №88190837 від 26.05.2017 року. При цьому всьому, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2017 року продавець, тобто відповідач 2, гарантував покупцю, що земельна ділянка яка є, як предметом договору, так і предметом судового розгляду, вільна від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, про які на момент підписання такого договору продавець чи покупець не могли знати, не знаходиться під арештом і судових справ на неї немає. Зазначені обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються письмовими доказами, вказаними вище, а також матеріалами реєстраційної справи №990934768221 на об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі прав щодо земельної ділянки з кадастровим номерам 6822182600:04:017:0451. Крім зазначеного вище встановлено і те, що відповідач 1 - [PERSON] наказом (розпорядженням) директора ТОВ «Фармгейт Україна» [PERSON] №7 від 01.07.2011 року був прийнятий на роботу на посаду виконавчого директора. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1004655406 від 13.02.2018 року вбачається, що станом на день укладення оспорюваного правочину про припинення договору оренди землі керівником та підписантом ТОВ «Фармгейт Україна» був лише [PERSON] . Суд констатує, що у відповідності до довіреності, виданої ТОВ «Фармгейт Україна 13.02.2017 року № б/н, ТОВ «Фармгейт Україна» уповноважує [PERSON] укладати та/або розривати від імені директора ТОВ «Фармгейт Україна» договори оренди землі (пункт 6 довіреності). Вказана довіреність видана строком на один рік та дійсна до тринадцятого лютого 2018 року, підписана директором [PERSON] та містить відтиск печатки товариства. Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Фармгейт Україна» суд також виходить з наступних мотивів та застосував такі норми права. За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом положень статей 11, 509, 526, 599 ЦК України зобов`язальні правовідносини виникають, у тому числі, з договорів, які мають виконуватися належним чином відповідно до їх умов та вимог законодавства, припинення яких обумовлюється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України). Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами. Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (стаття 241 ЦК України). На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.02.2017 року в справі № 760/8121/16-ц). Отже, частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору. Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 року в справі № 6-62цс16). Суд вказує, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1004655406 від 13.02.2018 року керівником та підписантом ТОВ «Фармгейт Україна» є виключно [PERSON] . У матеріалах справи наявна копія довіреності, видана ТОВ «Фармгейт Україна» від 13.02.2017 року № б/н, згідно якої ТОВ «Фармгейт Україна» уповноважує [PERSON] укладати та/або розривати від імені директора ТОВ «Фармгейт Україна» договори оренди землі (пункт 6 довіреності) (т. 1, а.с. 92). Вказана довіреність видана строком на один рік та дійсна до 13.02.2018 року, підписана директором [PERSON] та містить відтиск печатки товариства. Так, у відповідності до постанови Верховного Суду від 29.01.2020 року по справі №916/922/19 можна зробити висновок, що, в даному випадку позивач, несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена позивачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа. Суд враховує, що позивачем будь-яких доводів щодо втрати печатки не наведено, а відтак правомірність наявності відтиску печатки товариства на спірному правочині не спростована будь-якими доказами. Також суд наголошує, що даних про те, що довіреність, видана ТОВ «Фармгейт Україна» від 13.02.2017 року № б/н, згідно якої ТОВ «Фармгейт Україна» уповноважує [PERSON] укладати та/або розривати від імені директора ТОВ «Фармгейт Україна» договори оренди землі в судовому порядку була оскаржена немає, тому указана довіреність станом на час укладення спірного правочину була чинною та її недійсність у судовому порядку на час розгляду справи у судах нижчих інстанцій не встановлена. Тим самим доводи позивача про те, що вказана довіреність товариством не видавалася та директором не підписувалася є необґрунтованими. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.04.2021 року по справі №675/146/19 можна констатувати, що відсутність даних про те, що довіреність в судовому порядку була оскаржена вказує на те, що така довіреність станом на час укладення спірного правочину є чинною, так як її недійсність у судовому порядку на час розгляду справи не встановлена. Крім цього, згідно повідомлення Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 11.02.2019 року №55/02-26 вбачається, що відповідач 1 в період з 2013 по 2018 роки здійснював представництво інтересів ТОВ «Фармгейт Україна» перед Борисівською сільською радою, на підтвердження чого надавалися довіреності за підписом директора товариства [PERSON]. При цьому, згідно наданих Борисівською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області копій довіреностей від 11.02.2013 року б/н, від 12.02.2014 року б/н, від 10.02.2015 року б/н, від 10.06.2016 року вих. №3, від 13.02.2017 року б/н та від 12.03.2018 року вих. №6 випливає, що [PERSON] , зокрема має право укладати та/або розривати від імені директора ТОВ «Фармгейт Україна» договори оренди землі. Згідно повідомлення ТОВ «МІНЕРАЛАГРО» від 09.09.2019 року вих. №15/09 вбачається наявність господарських взаємин з ТОВ «Фармгейт Україна» в період 2016-2018 років. У відповідності до вказаного повідомлення в період взаємовідносин між ТОВ «МІНЕРАЛАГРО» та ТОВ «Фармгейт Україна», інтереси останнього представляв виконавчий директор [PERSON] . Відповідно до наданих ТОВ «МІНЕРАЛАГРО» копій довіреностей від 10.06.2016 року вих. №3, від 13.02.2017 року б/н та від 12.03.2018 року вих. №6 випливає, що [PERSON] , зокрема має право укладати та/або розривати від імені директора ТОВ «Фармгейт Україна» договори оренди землі. Згідно інформації, наданої товариством з обмеженою відповідальністю «Попільнянський комбікормовий завод» від 18.09.2019 року вих. №125 встановлено, що в період 2016-2018 років [PERSON] здійснював представництво інтересів ТОВ «Фармгейт Україна» перед їхнім товариством, в тому числі шляхом підписання документів від імені директора ТОВ «Фармгейт Україна». Як вбачається з повідомлення товариства з обмеженою відповідальністю «Попільнянський комбікормовий завод» від 18.09.2019 року вих. №125 представницькі дії в інтересах ТОВ «Фармгейт Україна» вчинялися [PERSON] на підставі довіреностей за підписом директора [PERSON] . При цьому, згідно наданих ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод» копій довіреностей від 10.06.2016 року вих. №3, від 13.02.2017 року б/н та від 12.03.2018 року вих. №6 випливає, що [PERSON] , зокрема має право укладати та/або розривати від імені директора ТОВ «Фармгейт Україна» договори оренди землі. Суд вказує на ту обставину, що як Борисівською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області, так і ТОВ «МІНЕРАЛАГРО» та ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод» надано, зокрема довіреність від 13.02.2017 року № б/н, видану в період укладення спірного у справі договору, згідно якої ТОВ «Фармгейт Україна» уповноважує [PERSON] укладати та/або розривати від імені директора ТОВ «Фармгейт Україна» договори оренди землі, і, яка видана строком на один рік та дійсна до 13.02.2018 року, підписана директором [PERSON] , і яка містить відтиск печатки товариства. Необхідно наголосити, що покликання представника позивача, зокрема, і, що зазначено у відповіді на відзив відповідача 1, про те, що на час укладення спірного договору не видавалися інші довіреності, крім довіреності від 12.03.2018 року, суд критично оцінює, оскільки сам же позивач надає копію довіреності від 17.03.2017 року вих. №6 та витяг з журналу реєстрації довіреностей ТОВ «Фармгейт Україна», де відображений запис про видачу такої довіреності [PERSON] . При цьому, суд враховує, що наданий позивачем журнал реєстрації довіреностей ТОВ «Фармгейт Україна» містить перший запис про видану довіреність від 10.02.2016 року, хоча зошит, який заведений як такий журнал, був виготовлений у лютому 2017 року, про що свідчить заводський напис на його звороті. На думку суду, довіреність від 17.03.2017 року вих. №6, копія якої надана позивачем, жодним чином не спростовує видачу директором ТОВ «Фармгейт Україна» [PERSON] іншої довіреності від 13.02.2017 року № б/н, виданої строком на один рік та в період укладення спірного у справі договору, згідно якої уповноважує відповідача 1 укладати та/або розривати від імені директора ТОВ «Фармгейт Україна» договори оренди землі. Щодо покликань відповідача 1, які можуть мати значення, зокрема, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, на висновок спеціаліста криміналіста [PERSON] від 09.10.2019 року, згідно якого зображення підписів в копіях довіреностей на ім`я [PERSON] б/н від 10.02.2015 року, №3 від 10.02.2016 року, б/н від 13.02.2017 року, №6 від 12.03.2018 року, виданих ТОВ «Фармгейт Україна» виконані, ймовірно, однією особою та ймовірно, що [PERSON] , то суд вказує, що такий висновок сформульовано виключно у ймовірній формі з покликанням, що категорична форма можлива лише при судово-почеркознавчому дослідженні оригіналів підписів та наявності достатньої кількості порівняльних зразків. Разом з цим, суд при розгляді справи наголошує як на однозначність правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного в постанові від 14.04.2021 року по справі №675/146/19, так і на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України, згідно яких при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на наведене і положення наведених норм матеріального права, в суду не має підстав для встановлення факту перевищення відповідачем 1 своїх повноважень при укладенні спірного правочину, так як він діяв у межах своїх повноважень, наданих директором ТОВ «Фармгейт Україна» - [PERSON] згідно довіреності від 13.02.2017 року № б/н, яка на момент вчинення правочину про розірвання договору оренди землі була чинною. Оскільки відповідач 1 діяв у межах своїх повноважень, наданих директором ТОВ «Фармгейт Україна» - [PERSON], твердження позивача про необізнаність відповідача 2 - [PERSON] про наявність або відсутність у [PERSON] права на укладення спірного правочину є безпідставними. Суд, констатує, що установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог. Як визначає ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, частина шоста вказаної статті чітко регламентує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тим самим, з огляду на зазначене вище, на предмет та підстави позову, враховуючи недоведеність позивачем заявлених позовних вимог щодо перевищення відповідачем 1 своїх повноважень по укладенню спірної угоди, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити повністю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed