Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

сторони в шлюбі з 26.10.1991р., неповнолітніх дітей не мають. [PERSON] 24.02.2017р. звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивував тим, що подружнє життя з відповідачкою не склалось, вони часто сварились, конфліктували, через це спільно не проживають, не підтримують подружніх стосунків, він не бажає поновлювати з відповідачкою сімейні стосунки, просив розірвати шлюб. В судове засідання позивач не зявився, при зверненні із позовом до суду подав заяву, в якій висловився на підтримку позову, просиві про розгляд справи у його відсутності (а.с.10). Відповідачка до суду 04.04 і 03.05.2017р. не зявилась, причин неявки не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належно (а.с.19, 20). Оскільки сторони в судове засідання не зявились, суд відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України розглядає справу на підставі зібраних в ній доказів та без фіксації судового процесу технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. Із змісту позову, із долучених до справи копії свідоцтва про шлюб (а.с. 8), убачається, що сторони в шлюбі з 26.10.1991р., неповнолітніх дітей не мають, припинили подружні стосунки через непорозуміння та сварки, проживають окремо. Позивач просить про розірвання шлюбу, мотивуючи небажанням поновлювати шлюбні стосунки з відповідачкою. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст.56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Як убачається із змісту поданої до суду заяви [PERSON] (а.с.10), останній настоює на розірванні шлюбу з відповідачкою. Про байдужість відповідачки до перебування в шлюбі з позивачем, свідчить її ставлення до розгляду справи в суді, і зокрема - неявка в судові засідання по справі. Ураховуючи наведене та ту обставину, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачки в користь позивача 640 грн. судових витрат (а.с.1).

Outcome: approved