Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

сторони в шлюбі з 17.07.2004р., мають двоє дітей: Дмитра, 02.11.2005р.н. і Юлію, 23.10.2009р.н. [PERSON] 12.10.2018р. звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він зловживав алкогольними напоями, не цікавився сімєю, не поважав її як дружину, сварився з нею, інше, тому сімєю не проживаю, спільного господарства не ведуть, просила розірвати шлюб. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, 05.12.2018р. подала заяву у якій позов підтримала, просила про розгляд справи у її відсутності (а.с.18). Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи, відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, повідомлявся належно (а.с. 13, 22). Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не зявився, причин неявки не повідомив та не подав відзив на позов, а позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 18), суд, з огляду на положення ст. 280 ЦПК України, приходить висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Із змісту позову та заяви позивачки [PERSON] від 05.12.2018р., із свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження (а.с. 2-3, 4, 7, 8, 18) убачається, що сторони в шлюбі з 17.07.2004р., мають двоє дітей: Дмитра, 02.11.2005р.н. і Юлію, 23.10.2009р.н., з травня 2018р. сімєю не проживають, подружніх стосунків не підтримують. Не брати до уваги покликання позивачки [PERSON] про припинення подружніх стосунків і відокремлене проживання із відповідачем, суд не має підстав. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON], що убачається із змісту поданої нею заяви від 05.12.2018р., не бажає поновлювати сімейні стосунки з відповідачем, настоює на розірванні шлюбу (а.с. 18). Відповідач [PERSON] на виклики до суду не відреагував, що з урахуванням тверджень позивачки про припинення подружніх стосунків, розцінюється судом, як свідчення небажання до налагодження чи відновлення сімейних стосунків із позивачкою. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування позивачки до збереження шлюбних відносин порушуватиме її права на особисту свободу, а отже, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов. Наявність у сторін неповнолітніх дітей суд оцінює, як обставину, що заслуговує уваги, але з огляду на вищенаведене та інші матеріали справи, не перешкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу. Судові витрати у справі складають 704 грн. 80 коп. (а.с.1) та у відповідності до положень ст.ст.\~133,\~141 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved