Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору без номера від 02 липня 2008 року. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач своє зобов'язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат належним чином не виконав. Станом на 05 серпня 2015 року [PERSON] має заборгованість перед Банком за кредитом на загальну суму 23370 гривень 09 копійок, в тому числі: 2618 гривень 59 копійок заборгованість за кредитом, 13967 гривень 45 копійок заборгованість по процентах за користування кредитом, 5195 гривень заборгованість за пенею та комісією, 500 гривень штраф (фіксована частина), 1089 гривень 05 копійок штраф (процентна складова). Представник позивача подав до суду клопотання, у якому просив провести розгляд справи у його відсутності, не заперечив проти винесення заочного рішення (а.с. 20). Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 16 вересня 2015 року та 30 вересня 2015 року не зявився, судові повістки повернулись з відміткою, що адресат за вказаною адресою не проживає (а.с. 38-39, 42-43). Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження и місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. У судове засідання, призначене на 13 жовтня 2015 року, [PERSON] викликався через оголошення в газеті «Вінниччина» № 78 від 09 жовтня 2015 року (а.с. 44). З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. З урахуванням положень ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України, на підставі ч. 1 ст. 225 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за договором кредиту із [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 1054 за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено право кожної особи у порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року (а.с. 18) Публічне акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків Закритого акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк». Зміну найменування юридичної особи проведено 17 липня 2009 року (зворот а.с. 17). В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року (а.с. 18) Публічне акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків Закритого акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк». Зміну найменування юридичної особи проведено 17 липня 2009 року (зворот а.с. 17). Таким чином, сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору від 02 липня 2008 року (а.с. 7). Предметом договору є кредит в сумі 3000 гривень, які відповідач отримав шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки(а.с. 7). Невідємною частиною Договору є Умови і Правила надання банківських послуг (зворот а.с. 7). Відповідач підтвердив, що підписана заява разом із Памяткою клієнта, «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір. Відповідно до п. 3.2, 3.3. Умов і Правил надання банківських послуг, [PERSON] надав свою згоду Банку за власною ініціативою установлювати та змінювати кредитний ліміт. Позичальник зобовязувався погашати заборгованість по кредиту, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 11). Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Пунктом 6.6 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу Банку, позичальник зобовязаний повернути кредит (у тому числі прострочений кредит та Овердрафт) та оплатити винагороди Банку. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. З наданими Банком умовами кредитування відповідач погодився пр ощо ствердив своїм підписом у заяві (а.с. 7). Розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 4-6) доведено, що відповідач позичальник [PERSON], своєчасно не надавав Банку грошові кошти для погашення заборгованості та тривалий час не виконував свої зобов'язання по кредитному договору. Зокрема, із розрахунку заборгованості вбачається, що останнє погашення кредиту позичальник здійснював у вересні 2008 року (а.с. 4). Отже, вимога позивача про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 2618 гривень 59 копійок підлягає до повного задоволення. Статтею 536 та частиною 1 статті 1054, статтею 1056-1 ЦК України, а також умовами Договору передбачено, що за користування чужими грошовими коштами позичальник має сплачувати відсотки. За користування кредитом [PERSON] нараховує позичальнику відсотки у розмірах передбачених «Тарифами Банку» із розрахунку 360 календарних днів у році, що передбачено п. 5.5. Правил користування платіжною карткою (а.с. 13). Базова процентна ставка по кредиту встановлена у розмірі 2 % у місяць, яка нараховується на залишок заборгованості (Заявка на видачу кредиту зворот а.с. 7). Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за його порушення. У пункті 5.5.1 Умов і Правил надання банківських послуг, зазначено, що у випадку несвоєчасного виконання боргових обовязків (користування простроченим кредитом і Овердрафтом) боржник сплачує відсотки за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлені «Тарифами Банку». Розрахунком заборгованості (а.с. 4-6) доведено, що [PERSON] з моменту отримання кредиту і до моменту звернення Банку в суд із цим позовом допустив заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 13967 гривень 45 копійок. Відповідно до норм цивільного законодавства: неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 6.5 Умов і правил надання банківських послуг передбачено зобовязання Позичальника погашати заборгованість за \~кредитом, процентами за \~його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до заявки [PERSON] на видачу кредиту, щомісяна комісія встановлена у розмірі 3,5 %. Станом на 05 серпня 2015 року у відповідача утворилася \~заборгованість по комісії та пені за користування кредитом в сумі 5195 гривень (а.с. 4-6). Пунктом 8.6 Умов і Правил надання банківських послуг, передбачено, що при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором більше, ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми позову (1089 гривень 05 копійок). Отже, у разі \~невиконання зобовязань за договором, на вимогу Банку позичальник зобовязаний виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому \~числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити \~винагороди банку, а тому грошова вимога позивача до [PERSON] є обґрунтованою та такою що відповідає вимогам закону. Такі умови договору відповідач і позивач визначили добровільно, про що свідчить підписання відповідачем Заяви ( зворот а.с. 7) (ст. 627 ЦК України). Як слідує із розрахунку заборгованості за кредитним договором, [PERSON] ухиляється від виконання своїх зобовязань за договором, не погашає заборгованість, яка виникла, чим порушує зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 625 та ч. 1 ст. 1050, ст. 1052 ЦК України та п. 5.7 Правил користування платіжною карткою (а.с. 13), [PERSON] - позивач у справі має право \~в разі невиконання позичальником своїх боргових та інших зобовязань за договором, \~вимагати дострокового повернення кредиту у цілому або у визначеній банком частині. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 12), які є невід'ємною частиною договору, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Пунктом 6.4 Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 11) передбачено, що у випадку незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів банку, позичальник зобов'язаний надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і здійснити погашення заборгованості перед банком (у випадку, якщо вона є), в тому числі заборгованість, яка виникла протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. При незгоді зі списанням коштів по картрахунку письмово проінформувати банк про це протягом 35 днів з моменту списання. Таке свідчить про те, що сторони, укладаючи зазначений договір, досягли згоди, що по закінченню строку його дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступило письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а відтак продовжується строк дії кредитного договору, тобто, момент досягнення домовленості вважається таким, що настав. Таким чином, на підставі умов кредитного договору, строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливом терміну дії карти. Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитного договору, 02 липня 2008 року, ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. Відповідач, у свою чергу, не надав банку письмової заяви про закриття картрахунку. За таких обставин строк дії картки, у тому числі і строк дії кредитного договору, пролонгувався з кожним роком і діє до 02 липня 2016 року. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, в тому числі витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (п. 6 ч. 2 ст. 79 ЦПК України). При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 243 гривні 60 копійок судового збору (а.с. 1), а також 300 гривень було сплачено 05 жовтня 2015 року за друк оголошення про виклик відповідача (а.с. 46, 47). Отже, з відповідача на користь позивача належить до стягнення 543 гривні 60 копійок судових витрат (243 гривні 60 копійок судового збору + 300 гривень витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача).

Outcome: approved