Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

сторони в шлюбі з 01.09.2007р., мають доньку [PERSON], [INFO] 13.07.2017р. [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він не поважав її як дружину, сварився з нею, зловживав алкогольними напоями, бив її, тому в червні 2016р. припинили подружні стосунки, спільно не проживають, просила розірвати шлюб. В суді [PERSON] позов підтримала, пояснила, спільне життя з відповідачем не склалось в т.ч. через зловживання ним алкогольними напоями, що в червні 2016р. відповідач покинув її, з цього часу припинили подружні стосунки, проживають окремо, вона не любить відповідача, настоює на розірванні шлюбу. Відповідачк [PERSON] позов визнав, підтвердив пояснення позивачки про припинення подружніх стосунків в червні 2016р., що з цього часу сім'єю не проживають, дав інші пояснення, просив розірвати шлюб. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із пояснень сторін, із долучених до справи свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження (а.с. 4, 5) убачається, що сторони в шлюбі з 01.09.2007р., мають доньку [PERSON], [INFO], в червні 2016р. припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON], як убачається із її пояснень, настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи тим, що не любить відповідача та не бажає проживати із ним сімєю. Відповідач [PERSON], як убачається із його пояснень в суді, теж просить про розірвання шлюбу з позивачкою. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов. З огляду на те, що законодавством при розгляді цивільних справ у позовному провадженні про розірванні шлюбу не передбачено вирішення питань, що стосується зміни прізвища особи, яка бере участь у справі, на її вимогу, окрім цивільних справ, що розглядаються у порядку окремого провадження, а право позивачки про залишення за нею прізвища [PERSON] ніким не оспорюється, то в цій частині у задоволенні позову суд відмовляє.

Outcome: approved