Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

ТОВ «Силікат-1» (далі - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі відповідач-1), ТОВ «Зелена Нива 2013» про визнання недійсним договору оренди землі. В обґрунтування позову зазначалося, що 11 березня 2004 між позивачем та відповідачем-1 укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,46 га, кадастровий номер 7125155100:04:000:0736 зі строком дії до 31 грудня 2013 року, який зареєстровано у Чорнобаївському РВ Черкаської філії Центру ДЗК 1 квітня 2004 року. Користуючись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, передбаченим ст. 33 Закону України «Про оренду землі», 20 листопада 2012 року позивач і відповідач-1 уклали угоду про внесення змін до діючого договору оренди землі. Однак 10 червня 2013 року відповідач-1 уклала з ТОВ «Зелена Нива 2013» договір оренди належної їй земельної ділянки, яка перебувала в оренді позивача. Позивач вважав, що вказаний договір оренди землі є недійсним, оскільки його укладено до закінчення строку дії попереднього договору оренди, що створило перешкоди в реалізації переважного права позивача на поновлення договору оренди землі. У звязку з цим позивач просив визнати недійсним договір оренди землі від 10 червня 2013 року. До початку розгляду судом справи по суті позивач подав заяву про заміну неналежного відповідача ТОВ «Зелена Нива 2013» на ТОВ «Лєтол» (далі відповідач-2), а також змінив предмет позову. Зокрема, просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 7 березня 2017 року, укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 7 серпня 2017 року замінено відповідача ТОВ «Зелена Нива 2013» на належного відповідача ТОВ «Лєтол» (далі відповідач-2). У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у ньому. Додатково пояснила, що вже після звернення до суду позивачу стало відомо про існування договору оренди землі, укладеного між відповідачами, у звязку з чим і було змінено предмет позову. Відповідач-1 у судове засідання жодного разу не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Представник відповідача-2 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. При цьому посилався на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки переважне право позивача на продовження дії договору оренди землі, ані ТОВ «Зелена Нива 2013», ані відповідачем-2 порушено не було. Крім того, заявив про застосування строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідач-1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4554 га, розташованої на території Чорнобаївської селищної ради Чорнобаївського району Черкаської області, кадастровий номер 7125155100:04:000:0736, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 26 квітня 2017 року (а.с. 13-14). Зазначена земельна ділянка належить відповідачу-1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 27 березня 2011 року серії ЧР № б/н (а.с. 6). 11 березня 2004 року між позивачем і відповідачем-1 укладено договір оренди землі, за яким відповідач-1 передала в оренду позивачу належну їй земельну ділянку строком на 10 років з 11 березня 2004 року по 31 грудня 2013 р. (а.с. 4). Згідно з актом прийому-передачі земельної ділянки від 11 березня 2004 року відповідач-1 передав позивачу земельну ділянку за договором оренди землі (а.с. 5). Вищевказаний договір зареєстрований за № 735 у книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок районного відділу Черкаської регіональної філії Центру ДЗК. Судом також встановлено, що в період дії основного договору оренди землі, укладеного з позивачем, а саме 10 червня 2013 року відповідач-1 уклала договір оренди цієї ж земельної ділянки з іншою юридичною особою - ТОВ «Зелена Нива 2013», який був зареєстрований 20 лютого 2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Чорнобаївського районного управління юстиції Черкаської області, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 26 квітня 20167року (а.с. 13-14). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 5 липня 2017 року вбачається, що 7 березня 2017 року між відповідачем-1 і відповідачем-2 укладено договір оренди належної відповідачу-1 на праві власності земельної ділянки (а.с. 40-41). За первісними позовними вимогами позивач просив визнати недійсним договір оренди землі, укладений між відповідачем-1 та ТОВ «Зелена Нива 2013», посилаючись на порушення переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк. Разом з тим під час розгляду справи предмет позову змінено і позивач просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 7 березня 2017 року між відповідачем-1 і відповідачем-2, проте з тих же підстав. Відносини, повязані з орендою землі, регулюються нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст. 93 ЗК України). Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Відповідно до ч. 4 ст. 124, ст. 125 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 35 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. За положеннями ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Разом з тим, посилання позивача на порушення його переважного права на продовження дії договору оренди землі як на підставу для визнання недійсним саме договору оренди земельної ділянки, укладеного 7 березня 2017 року між відповідачем-1 і відповідачем-2, на думку суду є безпідставним, оскільки попереднім орендарем спірної земельної ділянки було ТОВ «Зелена Нива 2013», а не відповідач-2, а тому він не міг порушити таке право позивача. Інших підстав для визнання договору оренди землі недійсним позовна заява не містить та представником не наведено, у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Водночас суд вважає, що строк позовної давності, про який заявляв представник відповідача-2, не підлягає до застосування, оскільки позивач просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 7 березня 2017 року і щодо вказаних вимог строк позовної давності не пропущено.

Outcome: dismissed