Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

ТОВ «Закарпатгаз Збут» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 21 420,21 грн., а також 1 717,34 грн. інфляційних втрат та 444,47 грн. як 3 % річних. Свої позовні вимоги мотивує тим, що упродовж липня 2015 року квітня 2018 року споживачем [PERSON] за адресою споживання: с. Дубриничі, вул. Берег, № 53 здійснювалося фактичне споживання природного газу, про що свідчить, зокрема, фінансовий стан споживача, копія відомостей по обходу населеного пункту, якими зафіксовано показник лічильника природного газу. Зазначає, що відповідач не звертався до товариства із заявами про припинення подачі газу чи відмови від його послуг, навпаки, фактично користувався послугами з газопостачання, таким чином визнаючи наявність правовідносин, а відтак і взаємних прав та обовязків, що з них випливають, у звязку з чим розрахунок за надані послуги з газопостачання здійснюється відповідно до показників лічильника та встановлених цін на газ. Такі дії відповідача свідчать про прийняття ним умов Договору про надання послуг з газопостачання, що повністю узгоджується з нормами ст. ст. 641 642 ЦК України. ТОВ «Закарпатгаз Збут» як постачальник природного газу свої зобовязання виконало у повному обсязі та надало відповідачу послуги з постачання природного газу, натомість відповідач взятих на себе зобовязань не виконує та не сплачував вартість спожитого газу вчасно, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 10 травня 2018 року склала 21 420,21 грн. Крім того, за прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, а відтак з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 1 717,34 грн. та 3 % річних у сумі 444,47 грн. На підставі наведеного позивач просить позов задовольнити.\~\~\~\~\~\~\~\~ Представник позивача у судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій просила розглядати справу по наявних у ній матеріалах. У судове засідання відповідач також не зявився, попередньо подавши відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи без його участі. У відзиві зазначає, що звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що оплата боргу у добровільному порядку ним не здійснюється, що не відповідає дійсності, оскільки з метою досудового врегулювання питання він звертався до позивача з проханням визначити фактичну заборгованість спожитого газу відповідними документами та укласти з ним договір про погашення заборгованості побутового споживача за послуги газопостачання (реструктуризації боргу) згідно вимог діючого законодавства з врахуванням того, що для пенсіонерів та визначених законодавством осіб загальна сума усіх щомісячних платежів не повинна перевищувати 20 % сукупного доходу. На його неодноразові як усні, так і письмові заяви, 06 вересня 2017 року між ним та позивачем було укладено договір про реструктуризацію заборгованості № 502 на суму боргу 9 517,16 грн., умови якого ним виконано не було, оскільки таким не враховано те, що для пенсіонерів та визначених законодавством осіб загальна сума усіх щомісячних платежів не повинна перевищувати 20 % сукупного доходу. Отже у звязку з явними розбіжностями у сумі боргу за житлово-комунальні послуги в одних розрахункових періодах, відсутністю відомостей про особу, що підписувала від його імені та складала відомості по обходу населеного пункту Дубриничі, несвоєчасна повірка лічильника газу, даний позов, а також розрахунок втрат інфляції і процентів та інші документи не можуть бути належним та допустимим засобом доказування у справі. Крім того, зазначає, що інформував позивача про те, що у домоволодінні відсутні альтернативні джерела опалення, проживає інвалід ІІ групи, дитина-інвалід та немовля [INFO], і відповідно будь-які дії по припиненню газопостачання будуть незаконними та можуть призвести до непередбачуваних тяжких наслідків, втрати життя та здоровя. На підставі наведеного просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.\~\~ Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Постановою Кабінету Міністрів України № 187 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» від 22 березня 2017 року, на виконання ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу», визначено, що на території Закарпатської області постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) до зміни постачальника природного газу є ТОВ «Закарпатгаз збут». Згідно з п. 3 Розділу І Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року (далі Правила) та п. 1.3 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі\~\~\~ договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, що укладається шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Встановлено, що 06 вересня 2017 року позивач [PERSON] підписав Заяву-приєднання № 3606 до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам та відповідно являється споживачем ТОВ «Закарпатгаз Збут» за адресою: с.Дубриничі, вул. Берег, № 53 Перечинського району, особовий рахунок № [NUMBER] (а. с. 6, 10). Згідно з п. 2 Розділу ІІ Правил за договором постачання природного газу постачальник зобов'язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього обємах (обсягах), а побутовий споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Відповідно до п. 2 Розділу ІІІ Правил, договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Згідно з п. 4 Розділу І Правил та п. 1.3 Типового договору № 2500, якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача на приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання), є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов'язками і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам та заява-приєднання до умов договору опубліковані в газеті Закарпатської обласної ради і обласної державної адміністрації «Новини Закарпаття» № 144 (4461) від 22 грудня 2015 року, а також розміщено на офіційній веб-сторінці ТОВ «Закарпатгаз Збут» (а. с.9). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав від постачальника ТОВ «Закарпатгаз Збут» природний газ у необхідних для нього обємах та взяв на себе зобовязання своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Доказом того, що між позивачем та відповідачем відбувались цивільно-правові відносини щодо надання та споживання житлово-комунальних послуг, а також факт споживання [PERSON] природного газу є наявність у відповідача особового рахунку, фінансовий стан споживача, якими зафіксовано показник лічильника природного газу, відомостями по обходу населеного пункту Дубриничі, а\~ також укладення 06 вересня 2017 року на вимогу [PERSON] Договору № 502 про погашення заборгованості побутового споживача за послуги з газопостачання, умови якого, як зазначає сам споживач, він не виконав (а. с. 6, 14, 15, 72, 73). Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 12 квітня 2018 року судовий наказ, виданий 16 березня 2018 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Закарпатгаз Збут» заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості було скасовано (а. с. 16, 17). Згідно з довідкою по розрахункам за природний газ від 21 серпня 2018 року, наданої суду позивачем, заборгованість [PERSON] за спожитий природний газ станом на травень 2018 року становить 20 738,34 грн. (а. с. 94-96). У відповідності до п. 14 Розділу ІІІ Правил розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до\~ ст. 610 цього Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 611-612 ЦК України). У відповідності до пункту 4 розділу ІІІ вищевказаних Правил, для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, обєкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обовязками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його обєкта за формою, встановленою додатком 1 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2500, разом із супровідним листом за формою, встановленою додатком 2 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500. За відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднанні та її змісту побутовий споживач зобовязаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обовязками і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально, за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник. У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обовязками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його обєкт. Також в Україні діє Закон України «Про ринок природного газу» (із змінами та доповненнями), який визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу. 30 вересня 2015 року Національною комісією, що здійснює Державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг винесено Постанову № 2494 «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем», для визначення взаємовідносин оператора газорозподільних систем із суб'єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення: 1) надійної і безпечної експлуатації газорозподільних систем та гарантованого рівня розподілу (переміщення) природного газу до/від суміжних суб'єктів ринку природного газу відповідної якості; 2) комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об'ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб'єктів ринку природного газу; 3) доступу замовників до газорозподільної системи для приєднання до неї їх об'єктів будівництва або існуючих об'єктів (умови технічного доступу); 4) доступу суб'єктів ринку природного газу до газорозподільної системи для фактичної передачі (розподілу/споживання) належного їм природного газу до/з газорозподільної системи (умови комерційного доступу); 5) механізмів взаємодії оператора газорозподільної системи з операторами суміжних систем та з іншими суб'єктами ринку природного газу. Також, 30 вересня 2015 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг винесено Постанову за № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу», відповідно до статті 40 Закону України «Про ринок природного газу», у пункті 1.1. якої зазначено, що цей Типовий договір розподілу природного газу (далі Договір) є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об'єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи, а в пункті 1.3., зазначено, що цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Так, відповідно до пункту 2.2. Типового договору розподілу природного газу, обов'язковою умовою надання Споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у Споживача об'єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ, а відповідно до пункту 2.3. Типового договору, при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, Сторони зобов'язуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем. Згідно з п. п. 4.5 та 4.6 публічного Договору постачання природного газу побутовим споживачам затвердженого постановою НКРЕКП № 2500, розрахунки Споживача за цим Договором здійснюються за рахунками та/або квитанціями абонентської книжки Постачальника. При розрахунку за квитанціями абонентської книжки Постачальника Споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його Постачальнику не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим. Оплата рахунка Постачальника про сплату послуг за цим Договором має бути здійснена Споживачем в термін, визначений в рахунку, який не може бути меншим п'яти робочих днів з моменту отримання Споживачем цього рахунка. Відповідно до ст. ст. 67, 68 Житлового кодексу України, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки. Пунктом 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Крім того відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Згідно ч. 2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання\~ на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. Таку правову позицію щодо нарахування штрафних санкцій висловив Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобовязаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обовязків споживач несе відповідальність згідно із законом. Відповідно до п. 11 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30 вересня 2015 року, розрахунки споживача за поставлений природний газ здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору постачання природного газу. Згідно розрахунку, наданого суду позивачем, заборгованість [PERSON] за спожитий природний газ станом на травень 2018 року складає 20 738,34 грн. З огляду на вищезазначене та з врахуванням обовязку відповідача сплачувати за спожитий природний газ, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь позивача слід стягнути вказаний розмір заборгованості. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] інфляційних витрат та 3% річних суд приходить до висновку, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та з врахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, такі вимоги також підлягають до задоволення, а відтак з відповідача слід також стягнути інфляційні витрати в розмірі 1 717,34 грн. та 3 % річних в розмірі 444,47 грн. Отже, враховуючи вищенаведене та те, що відповідач [PERSON] доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за спожитий природний газ суду не надав, не спростував документально нарахований позивачем розмір заборгованості, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. З відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial