Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

сторони в шлюбі з 06.11.2011р., мають двоє дітей: Лілю, [INFO] і [PERSON], [INFO] 19.07.2017р. [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось в т.ч. через відсутність взаєморозуміння, вони разом не проживають, сімя розпалась, просила розірвати шлюб та стягнути із відповідача судові витрати. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, 18.12.2017р. подала заяву про підтримання вимог та розгляд справи у її відсутність (а.с. 21). Відповідач в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належно (а.с. 10, 14, 16, 22-24). Оскільки позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, а відповідач в судове засідання не зявився, суд відповідно до положень ч. 2 ст. 247, ст. 280 ЦПК України розглядає справу на підставі наявних в ній доказів та без фіксації судового процесу технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Із змісту позову, із свідоцтва про шлюб і копій свідоцтв про народження убачається, що [PERSON] в шлюбі з 06.11.2011р., мають двоє дітей: Лілю, [INFO] і [PERSON], [INFO], на липень 2017р. разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують (а.с. 5, 6, 7). Позивачка [PERSON], як убачається із її заяви до суду від 18.12.2017р. (а.с. 21) позов підтримує. Не брати до уваги покликання позивачки про припинення подружніх стосунків і неможливість відновлення сімейних стосунків з відповідачем, суд підстав не має. Відповідач [PERSON] на виклики до суду не реагує, що з урахуванням тверджень позивачки про припинення подружніх стосунків, суд розцінює як його небажання до налагодження чи відновлення сімейних стосунків із позивачкою. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов. Відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в користь позивачки 640 грн. судових витрат (а.с. 1).

Outcome: approved