Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі - позивач) в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 21 червня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» та [PERSON] (надалі - відповідач) було укладено договір позики №211319 в електронній формі, відповідно до якого останньому надано кредит на загальну суму 400 гривень на умовах строковості, платності, зворотності. За умов п. 1.1. вказаного договору укладеного між сторонами, позикодавець надає позичальнику грошові кошти в сумі 400 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4 договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 400 гривень 00 копійок, що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ». Таким чином, позивачем належним чином виконані умови договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Відповідач свої зобов`язання не виконав, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на 14 липня 2020 року заборгованість перед позивачем становить 17210 гривень 80 копійок. Позивач просить, стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] , Ідентифікаційний код [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, код за ЄДРПОУ 39952398, Рахунок ІВАN- [NUMBER] В ПАТ «АЛЬФА-БАНК», МФО 300346) заборгованість за договором позики в розмірі 17210,80 гривень та судові витрати. Ухвалою суду від 28 вересня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечують. Також 27 жовтня 2020 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за відсутності його представника. Відповідач в судові засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі письмових доказів. Відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частини 4 статті 223 ЦПК України передбачає, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надійшло, відповідно до положень частини п`ятої статті 279 ЦПК України, тому суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів. Справу судом розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, згідно з вимогами статтями274-279 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядженням Нацкомфінпослуг №2606 від 27.10.2015 зареєстровано в реєстрі фінансових установ за №16103225). Судом встановлено, що між ТзОВ «ВЕЛЛФІН» - позикодавець та [PERSON] - позичальник укладено Договір позики №211319 від 21 червня 2017 року. [PERSON] звернувся до ТзОВ «ВЕЛЛФІН» з Заявкою для отримання позики з особистого кабінету на сайті https://creditur.com.ua., в якій він заповнив всі необхідні графи, вказав своє прізвище, ім`я по батькові, адресу проживання, номер мобільного телефону, електронну адресу, місце роботи, посаду, заробітну плату та вказав розмір позики 400 гривень, термін позики - 30 днів /а.с. 14-18/. Як вбачається з Договору позики №211319 від 21 червня 2017 року, ТзОВ «ВЕЛЛФІН» (позикодавець) надає [PERSON] (позичальникові) грошові кошти в сумі 400 гривень 00 копійок (сума позики), позика надається позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту позикодавця за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Строк позики за цим договором складає 30 днів, позика має бути повернута згідно Графіку розрахунку до 21 липня 2017 року. Цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань (п.п. 1.1., 1.2, 1.3. 1.4) /а.с. 19-23/. Відповідно до п. 1.5. Договору, строк та проценти за користування позикою за договором позики обчислюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою за наступних умовах: протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3 Договору, розмір основних процентів складає: 1,9 процентів від суми позики, але не менше ніж 20 гривень за перший день користування позикою; 1,9 процентів від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 цього договору. Крім того, додатково до основних процентів, на вимогу позикодавця доведену до позичальника шляхом розміщення відповідного повідомлення у особистому кабінеті, позичальник зобов`язаний сплатити 1.9 проценти від суми позики за кожен день прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів (п. 1.5.2 Договору). Згідно п. 3.1 Договору, позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до умов цього договору та Графіку розрахунків. Пункт 4.3. Договору вказує, що закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов, неналежне виконання цього договору, яке мало місце під час дії цього договору. Графік розрахунків до Договору позики №211319 від 21 червня 2017 року містить розрахунок заборгованості та термін сплати позики, сума по договору - 400 гривень, сума до сплати процентів - 250,40 гривень, разом до сплати - 650,40 гривень /а.с. 23 на звороті/. Як вбачається з Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП - 180516-3 від 18 травня 2016 року укладеного між ТзОВ Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» надалі - фінансова компанія та ТзОВ «ВЕЛЛФІН» надалі - кредитна установа, предметом даного договору є організація та здійснення переказу грошових коштів Фінансовою компанією на користь Кредитної установи по транзакціях, що ініціюються клієнтами - держателями електронних платіжних засобів, з використанням електронних способів обробки платежів на підставі укладених з Кредитною установою угод; організація та здійснення переказів грошових коштів від Кредитної установи на банківські картки Клієнтів (для видачі кредитів або позик) /а.с. 25-27/. Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТзОВ «ВЕЛЛФІН» визначені всі умови та порядок укладання Договору позики /а.с. 8-14/. Відповідно до п. п. 4.1., 4.2. Розділу 4 Правил, надання грошових коштів у вигляді позики ТзОВ «ВЕЛЛФІН», заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Згідно п. 5.1. Розділу 5 вказаних Правил, рішення про погодження чи відмову в наданні позики приймається товариством на підставі наданої заявником в електронній формі заявки на отримання позики та будь-якої додаткової інформації, наданої заявником. У відповідності до пункту 6.3. цих Правил, у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заяві. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики. Відповідно до п. 7.12. Розділу 7 Правил, у разі прострочення сплати заборгованості за договором позики, повернення позики позикодавцю та сплата процентів, штрафних санкцій, комісій за обслуговування договору позики, тощо, здійснюється у такій черговості: - у першу чергу - позичальник сплачує штрафні санкції; - у другу чергу - нараховані проценти за користування позикою у відповідності до Графіку розрахунків; - у третю чергу - суму позики надану позичальнику у відповідності до Графіку розрахунків. За порушення умов договору позики сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України (п. 11.1 Розділу 11 Правил). Ці правила затверджуються рішенням загальних зборів учасників ТзОВ «ВЕЛЛФІН» та розміщуються на сайті для ознайомлення всіх зацікавлених осіб. Будь -які зміни та доповнення внесені в Правила поширюються на всіх осіб, у тому числі заявників чия заявка на одержання позики находиться на розгляді товариства та позичальників, які уклали договір позики після дати внесення змін та доповнень до Правил (Розділ 13 Правил). Відповідно до умов Розділу 4 Правил, відповідач здійснив дію, спрямовану на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті ТзОВ «ВЕЛЛФІН», із зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої йому в подальшому було перераховано грошові кошти, що підтверджується наданими суду документами. Довідкою щодо заборгованості за Договором №211319 від 21 червня 2017 року, виданою 14 липня 2020 року ТзОВ «ВЕЛЛФІН» передбачено, що ТзОВ «ВЕЛЛФІН» надало [PERSON] гроші в сумі 400 гривень, позика надана до 21 липня 2017 року. Станом на 14 липня 2020 року загальна сума заборгованості позичальника перед позикодавцем за вищевказаним договором позики та всіма нарахованими відсотками згідно нього становить 17210 гривень 80 копійок, з яких: 400 гривень - основний борг; 8534 гривень 40 копійок - заборгованість по відсоткам; 8276 гривень 40 копійок - заборгованість за простроченими відсотками. Загальна кількість днів простроченої позики становить 1089 календарних днів /а.с. 24/. Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи, визначено, що ТзОВ «ВЕЛЛФІН» є юридичною особою, зареєстрованою в передбаченому Законом порядку /а.с. 6, 7/. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі статті 8 вищевказаного Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Вказаний договір позики укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам ЦК України та цивільного законодавства. Статтею 526 вищевказаного кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положенням ч.ч. 1, 2 ст. 205 Кодексу, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі (ст. 4 Закону). Статтею 6 даного Закону передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Частиною 6 статті 11 вищевказаного Закону передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З копії договору позики № 211319 від 21 червня 2017 року вбачається, що відповідачем було використано для його підписання електронний підпис. Відповідно до вимог частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Як вбачається з статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Стаття 546 ЦК України передбачає, що одним з видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка. Відповідно до частини 1статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Суд встановив, що між сторонами існують цивільні правовідносини, та у зв`язку з невиконанням відповідачами зобов`язання за договором порушено майнові права ТзОВ «ВЕЛЛФІН». Частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. В даному випадку позивач надав суду достатньо доказів про невиконання відповідачами зобов`язання за договором, що знайшло своє підтвердження в матеріалах справи, відповідач в свою чергу не спростував доводи позивача викладені в позовній заяві. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання за договором позики № 211319 від 21 червня 2017 року, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним договором ґрунтуються на вимогах закону, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню і тому необхідно стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 17210 гривень 80 копійок. За змістом частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, сплачений судовий збір у розмірі 2102 гривні 00 копійок має бути стягнутий з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved