Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

ТОВ «Інвестиційна будівельна компанія «Град-Буд» звернулося до Рівненського міського суду із цивільним позовом до [PERSON], [PERSON] та третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги (цесії) від 15 серпня 2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] Позов мотивовано тим, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір відступлення права вимоги (цесії) від 15 серпня 2012 року за яким [PERSON] відступила на користь [PERSON] право вимоги на суму пайового внеску у розмірі 364331,00грн., що виникло на підставі Договору №54-2/2006 пайової участі у будівництві житлового чотирнадцятиповерхового цегляного будинку по [ADDRESS] від 04.01.2006р., укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванті-Буд» (код ЄДРПОУ 33616155), але п.3.3.7 Договору №54-2/2006 від 04.01.2006р. містить умову за якої учасник може переуступити право вимоги за цим Договором на користь інших фізичних або юридичних осіб тільки до запланованої дати вводу будинку в експлуатацію, якою відповідно до п.1.4. цього договору є І квартал 2011 року. Також вказується про те, що Договір відступлення права вимоги (цесії) від 15 серпня 2012 року було укладено та нотаріально посвідчено більше ніж через рік після того як настала запланована дата вводу будинку в експлуатацію, що свідчить про укладення такого договору цесії з порушенням умов Договору №54-2/2006 від 04.01.2006р. та ст.629 ЦК України. Також наголошується на тому, що відповідно до ст.514 ЦК України відповідачі та приватний нотаріус були зобов'язані встановити чи є на момент укладення Договору цесії чинним Договір №54-2/2006 від 04.01.2006р. по якому [PERSON] відступає [PERSON] права вимоги, а також який саме обсяг прав належить [PERSON] та чи має вона право їх переуступати в такому обсязі, але зазначеного не було здійснено внаслідок чого сторонами було укладено договір цесії за яким відступалося право вимоги по договору №54-2/2006 від 04.01.2006р., який не набув чинності, що свідчить про те, що договір відступлення права вимоги (цесії) укладено з порушенням чинного законодавства, а відповідно підлягає до визнання недійсним. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала повністю, з мотивів, що викладені у позовній заяві, просила позов задоволити - визнати Договір відступлення права вимоги (цесії) від 15 серпня 2012 року недійсним. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином. До початку розгляду справи по суті представник відповідача подав письмові заперечення проти позову в яких зазначив, що позивач не має жодного правового відношення до укладеного договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.08.2012р., оскільки даним договором не зачіпаються жодні права чи обов'язки ТОВ «ІБК «Град-Буд», що підтверджується тим, що позивач втратив свої права інвестора-забудовника у зв'язку із визнанням договору №08-09/11від 30.09.2011 року недійсним. Також наголошується на тому, що твердження позивача щодо порушення сторонами договору цесії п.3.3.7 Договору №54-2/2006 від 04.01.2006р. є безпідставним, з огляду на те, що 22.04.2009р. між [PERSON] та ТОВ «Аванті-Буд» було укладено Додатковий договір №1 до Договору №54-2/2006 від 04.01.2006 року, згідно якого у зв'язку із неможливістю виконання забудовником обов'язків по добудові об'єкта будівництва було викладено пункт 3.3.7. Договору №54-2/2006 від 04.01.2006р. в новій редакції за якою учасник може переуступити право вимоги за цим договором на користь інших фізичних або юридичних осіб до фактичної здачі в експлуатацію об'єкта будівництва. На підтвердження вказаного, представником Відповідача було долучено до матеріалів справи копію Додаткового договору №1 від 22.04.2009р. до Договору №54-2/2006 від 04.01.2006 року. Крім того, представником Відповідача було заявлено клопотання про залучення в якості третіх осіб без самостійних вимог - ТОВ «Аванті-Буд» та громадянина [PERSON], які були задоволені судом. Будучи раніше в судових засіданнях у даній справі представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, посилаючись на заперечення проти позову від 25.11.2013 року та просив в задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'являлася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] в судові засідання не з'являлася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник третьої особи без самостійних вимог - ТОВ «Аванті-Буд» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будучи раніше в судових засіданнях у даній справі представник третьої особи без самостійних вимог ТОВ «Аванті-Буд» простив в задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю позовних вимог. Представник третьої особи без самостійних вимог [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що проти задоволення позову не заперечує. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 204, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Так, однією з вимог, недодержання яких є підставою для визнання правочину недійсним, є те, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Судом встановлено, що 04 січня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванті-Буд» та [PERSON] укладено договір №54-2/2006 про пайову участь у будівництві житлового чотирнадцятиповерхового цегляного будинку по [ADDRESS], згідно з п.1.2. якого об'єктом будівництва є квартира [ADDRESS]. У відповідності до ст. 627 ЦК України сторони згідно до ст. 6 ЦК України є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За таких підстав, суд приходить до висновку, що [PERSON], підписавши з ТОВ «Аванті-Буд» Договір №54-2/2006 від 04.01.2006 року, погодилася з викладеними у ньому умовами, в тому числі і з умовами відносно строків та порядку переуступлення права вимоги за цим договором. Відповідно до п.3.3.7. Договору №54-2/2006 від 04.01.2006 року учасник може переуступити право вимоги за цим договором на користь інших фізичних або юридичних осіб тільки до запланованої дати вводу будинку в експлуатацію. Як вбачається із п.1.4. Договору №54-2/2006 від 04.01.2006 року сторони договору погодили, що запланованим терміном здачі будинку в експлуатацію, в якому знаходиться об'єкт будівництва, є І квартал 2011 року. Незмінність цієї дати підтверджується підпунктом а) пункту 2 договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.08.2012р. з якого вбачається, що станом на дату укладення такого договору сторонами не змінювався запланований термін закінчення будівництва об'єкту. Згідно до ч. 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до вимог статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та в строк встановлений для його виконання. При цьому, ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що відповідно до умов Договору №54-2/2006 від 04.01.2006 року сторони цього договору погодили, що [PERSON] могла відступити право вимоги за цим договором на користь інших фізичних або юридичних осіб тільки до запланованої дати вводу будинку в експлуатацію, тобто тільки до І кварталу 2011 року. Договір відступлення права вимоги (цесії) між [PERSON] (Цедент) та [PERSON] (Цесіонарій) було укладено, посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №1524 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області [PERSON] - 15 серпня 2012 року, тобто за межами і після закінчення граничного терміну з яким сторони Договору №54-2/2006 від 04.01.2006 року пов'язували можливість укладення договору відступлення права вимоги. Зазначене свідчить про те, що договір відступлення права вимоги (цесії) від 15.08.2012р. є таким, що укладений в порушення домовленості сторін Договору №54-2/2006 від 04.01.2006р. та суперечить ч.3 ст. 512 і ст. 629 ЦК України. Суд критично оцінює надану представником відповідача [PERSON] копію додаткового договору №1 від 22.04.2009 року до договору №54-2/2006 пайової участі у будівництві житлового чотирнадцятиповерхового цегляного будинку по [ADDRESS], яким начебто викладено пункт 3.3.7. Договору №54-2/2006 від 04.01.2006 року в новій редакції. Згідно ст.ст. 58 - 64 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Письмові докази як правило подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. З огляду на вищевикладене, посилання представника відповідача [PERSON] на копію додаткового договору №1 від 22.04.2009р. як на доказ правомірності укладення договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.08.2012р. після закінчення граничного терміну з яким сторони Договору №54-2/2006 від 04.01.2006 року пов'язували можливість переуступки вимоги, не може бути прийнято судом до уваги, так як він не відповідає вимогам статей 58, 64 ЦПК України, адже подана ксерокопія документу, належним чином не посвідчена, а вимога суду надати оригінал документу відповідачами та ТОВ «Аванті-Буд» була проігнорована. Про відсутність на момент укладення договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.08.2012р. додаткового договору №1 від 22.04.2009 року до договору №54-2/2006 пайової участі у будівництві житлового чотирнадцятиповерхового цегляного будинку по [ADDRESS] свідчить і те, що серед усіх документів, які стали підставою для укладення договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.08.2012р. у пункті 3 та пункті 4 цього договору не вказано про наявність додаткового договору №1 від 22.04.2009 року та про те, що його оригінал передається цедентом цесіонарію. Суд також вважає обґрунтованими доводи представника позивача про те, що під час укладення та нотаріального посвідчення договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.08.2012р. відповідачами і нотаріусом не було належним чином встановлено наявність та обсяг прав первісного кредитора у зобов'язанні. Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається судом із пункту 2 договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.08.2012р. до цесіонарія ([PERSON]) переходить право вимоги цедента ([PERSON].) на суму пайового внеску у розмірі 364331,00грн. (триста шістдесят чотири тисячі триста тридцять одна гривня 00 копійок) в обсязі і на умовах, що існували на момент укладення цього договору. При цьому, у пункті 3 договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.08.2012р. перелічено платіжні документи, які підтверджують сплату [PERSON] пайового внеску за об'єкт будівництва для ТОВ «Аванті-Буд»: платіжне доручення №265038 від 12.06.2008р., платіжне доручення №290913 від 27.06.2008р., платіжне доручення №348826 від 31.07.2008р. З аналізу копій зазначених платіжних доручень вбачається, що сума перерахованих [PERSON] грошових коштів на рахунок ТОВ «Аванті-Буд» в якості сплати пайового внеску згідно Договору №54-2/2006 від 04.01.206р. становить суму 304331,00грн., що на 60000,00грн. (шістдесят тисяч гривень 00 копійок) менше ніж погоджена сторонами сума пайового внеску. Відповідачами не було надано суду доказів зарахування у відповідності до приписів Договору до дати укладення договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.08.2012р. грошових коштів в сумі 60000,00грн. (шістдесят тисяч гривень 00 копійок) від [PERSON] на розрахунковий рахунок ТОВ «Аванті-Буд». Таким чином, суд констатує, що під час укладення та нотаріального посвідчення договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.08.2012р. не було встановлено існуючий на момент відступлення права вимоги обсяг прав первісного кредитора, внаслідок чого у пункті 2 договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.08.2012р. було вказано про відступлення цедентом цесіонарію права вимоги на суму пайового внеску, який перевищує підтверджений платіжними дорученнями сплачений цедентом розмір, що суперечить ст. 514 ЦК України. Суд не приймає доводів представника відповідача [PERSON] щодо того, що позивач немає жодного правового відношення до договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.08.2012р., оскільки цим договором начебто не зачіпаються його права чи обов'язки. Так, з аналізу договору №08-09/11 від 30.09.2011р., укладеного між позивачем та ТОВ «Аванті-Буд», вбачається, що ТОВ «Аванті-Буд» передало всі свої права інвестора-забудовника по добудові, вводу в експлуатацію та розподілу площ в новозбудованому будинку по [ADDRESS] (ІІ черга) для ТОВ «Інвестиційна Будівельна Компанія «Град-Буд», тобто з дати укладення зазначеного договору саме позивач здійснює добудову та введення в експлуатацію об'єкта будівництва, право вимоги квартири №[NUMBER] у якому відступалося за договором відступлення права вимоги (цесії) від 15.08.2012р. Таким чином, ТОВ «Інвестиційна Будівельна Компанія «Град-Буд» для виконання умов договору №08-09/11 від 30.09.2011р., а саме для забезпечення можливості передачі квартир у такому будинку для належних пайовиків цього будівництва і оформлення відповідних правовстановлюючих документів на профінансовані ними у встановленому порядку об'єкти будівництва, повинно здійснити оформлення таких документів саме на належних пайовиків, у зв'язку із чим, неправомірне набуття будь-якими іншими особами права вимоги на квартири у будинку по [ADDRESS] (ІІ черга) безпосередньо впливає на належне виконання позивачем його обов'язків по договору №08-09/11 від 30.09.2011р. Суд не приймає доводів представника відповідача [PERSON] про втрату позивачем прав інвестора-забудовника у зв'язку із визнанням договору №08-09/11 від 30.09.2011р. недійсним з огляду на подану представником позивача копію рішення апеляційного суду Рівненської області від 18.12.2013 року, яким скасовано рішення Рівненського міського суду від 13.09.2013 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 12.11.2013 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову про визнання недійсним договору №08-09/11 від 30.09.2011р. відмовлено. Рішення апеляційного суду Рівненської області від 18.12.2013 року станом на дату розгляду даної справи набрало законної сили, а відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені таким судовим рішенням не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до вимог ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 2 частини 2 ст.16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів особи є визнання правочину недійним. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що позивачем вірно обрано спосіб захисту свого права, а саме: визнання договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.08.2012р. недійним, а, отже, позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved