Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін В листопаді 2020 року [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Стефківський В.І., звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичній особі. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 09 лютого 2020 року по вул. Радивилівській в м. Почаїв водій автомобіля марки «ЗАЗ-110307», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , здійснила наїзд на пішохода [PERSON] , яка рухалася в попутному з автомобілем напрямку. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинула. Позивач є чоловіком загиблої, у зв`язку із смертю дружини позивачу та його неповнолітній дочці [PERSON] спричинена значна та непоправна моральна шкода, яка заключається у моральних стражданнях. Крім того, неповнолітня дочка має право на відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника. Станом на дату настання ДТП відповідальність водія [PERSON] за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діяв на момент настання ДТП станом на 09 лютого 2020 року. 09 лютого 2020 року за фактом настання вище вказаної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020210000000092 з кваліфікацією по ст.286 КК України та розпочато досудове розслідування. Позивач посилається на те, що відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. На підтвердження того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідується за статтею 286 КК України, як дорожньо-транспортна пригода. На думку позивача оскільки у загиблої [PERSON] крім нього як чоловіка та неповнолітньої доньки [PERSON] є ще повнолітня донька [PERSON] та син [PERSON] , то йому, як чоловіку загиблої, належить ј частина з загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди (56 676.00 грн), а саме 14 169.00 грн та ј частина - неповнолітній дочці [PERSON] , а саме 14 169.00 грн. На підставі наведеного вище, позивач просив суд стягнути з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на свою користь, який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника, в розмірі 170 028.00 гривень, страхове відшкодування, пов`язане з заподіяною моральною шкодою, в розмірі 14 169.90 гривень, на свою користь страхове відшкодування, пов`язане з заподіяною моральною шкодою, в розмірі 14 169.90 гривень та судові витрати, пов`язані з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. В судовому засіданні представник позивача адвокат Коневалик А.В. позов підтримав з підстав, наведених у ньому. Представник відповідача адвокат Ващук Я.С. в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що немає доказів вини водія [PERSON] у ДТП та позивач [PERSON] не вказав у позовній заяві що неповнолітня [PERSON] є позивачкою, а він її представником. Крім того, на його переконання, оскільки на момент ДТП неповнолітній [PERSON] виповнилося шістнадцять років то вона особисто повинна звертатись з позовом до суду, а не позивач. Третя особа [PERSON] та її представник адвокат Бойко П.В. в судове засідання не з`явилися, однак подали заяви про розгляд справи у їх відсутності та подали пояснення по суті позову. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.11.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку загального позовного провадження. 09.12.2020 від [PERSON] надійшла заява про залучення її до участі в справі як третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 10.12.2020 [PERSON] залучено до участі в справі як третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 04.01.2021 від адвоката Стефківського В.І. надійшло клопотання про проведення судових засідань у режимі відео конференції. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 11.01.2021 клопотання адвоката Стефківського В.І. про проведення судових засідань у режимі відео конференції задоволено. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 11.01.2021 продовжено строк розгляду справи на 30 днів. 13.01.2021 від третьої особи [PERSON] надійшло пояснення щодо предмета позову. На думку третьої особи позов підлягає залишенню без розгляду. 12.02.2021 від представника позивача адвоката Коневалика А.В. надійшло клопотання про проведення судових засідань у режимі відео конференції. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.02.2021 клопотання представника позивача адвоката Коневалика А.В. про проведення судових засідань у режимі відео конференції задоволено. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 23.03.2021 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. 08.04.2021 від представника відповідача Ващука Я.С. надійшло клопотання про проведення судових засідань у режимі відео конференції. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.04.2021 клопотання представника відповідача Ващука Я.С. про проведення судових засідань у режимі відео конференції задоволено. 24.06.21 від представника позивача адвоката Коневалика А.В. надійшло пояснення по суті позову. Відповідач відзиву та доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 09 лютого 2020 року о 08 годині 45 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем ЗАЗ-110307, н.з. [NUMBER] та рухаючись вулицею Радивилівська м. Почаїв, навпроти автостанції, вчинила наїзд на [PERSON] , яка пересікала проїзну частину дороги, унаслідок чого остання загинула, про що свідчить обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно [PERSON] , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12020210000000092 від 09.02.2020, свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , видане Почаївською міською радою Кременецького району Тернопільської області 10.02.2020 року. 09 лютого 2020 року за фактом настання вказаної вище ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1202020210000000092 з кваліфікацією по ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована відповідачем ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ № 9758492. Представником позивача 16.03.2020 було надіслано на адресу відповідача повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяви на відшкодування з додатками, що підтверджується списком поштових відправлень №16.03.20 форми 103А, описом вкладення в цінний лист, накладною №0500085950390 від 16.03.2020 та квитанцією №0500085950390 від 16.03.2020. Вказані документи отримані відповідачем 18.03.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до листа ПАТ «НАСК «Оранта» № 09-02-22/3850 від 21.04.2020 подія від 09.02.2020 є страховим випадком і присвоєно номер страхової справи № 20-19-22000. Оцінка суду Спірні правовідносини урегульовані нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У пункті 1.3 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 цього Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого. Пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.3 статті 27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Отже, та обставина, що відносно водія немає рішення про притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, не звільняє від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки. Такі правові висновки містяться у Постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 345/3335/17, Постанові Верховного Суду від 28.10.2020 року у справі № 445/370/19, Постанові Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі № 195/646/19, Постанові Верховного Суду від 20.05.2021 року у справі № 501/2015/16-ц. На підставі наведеного вище, суд вважає помилковим твердження представника відповідача про те, що факт відсутності будь - яких рішень, якими встановлена причетність [PERSON] до смерті [PERSON] (вироку, постанови у кримінальному або адміністративному провадженні) свідчать про безпідставність звернення позивача до суду про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичній особі, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог, та вважає такими, що заслуговують на увагу доводи представника позивача про те, що цивільно-правова відповідальність водія джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від його вини, якщо шкоду завдано життю чи здоров`ю потерпілого, тому відсутність доказів вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє від обов`язку страховика відшкодувати шкоду, завдану життю чи здоров`ю потерпілого джерелом підвищеної небезпеки. З урахуванням встановлених вище обставин, вимог ч. 3 ст. 1193 ЦК України, вимог ст. 27.4, 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю дружини в розмірі 14 169.90 гривень, оскільки дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинула пішохід [PERSON] , трапилась за участю водія [PERSON] , яка керувала транспортним засобом марки «ЗАЗ-110307», державний номерний знак [NUMBER] . Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Відповідачем не доведено тих обставин, що потерпіла, яка померла внаслідок ДТП, передбачала, бажала чи свідомо допускала настання ДТП із її смертельним наслідком. У цій справі неможливо визнати, що потерпіла, яка померла внаслідок наїзду на неї забезпеченого транспортного засобу, навіть за наявності її вини у порушенні Правил дорожнього руху, але за відсутності у неї умислу на заподіяння шкоди, діяла у взаємозв`язку разом з водієм цього джерела підвищеної небезпеки. Також відповідач не довів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля була застрахована в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», а тому з урахуванням ст. 27.4, 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач по справі ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» має обов`язок сплатити позивачу страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю дружини в розмірі 14 169.90 грн., з урахуванням того, що відповідно до ст. 27.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загальний розмір відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних зарплат у місячному розмірі, що станом на 09.02.2020 становить 56 676.00 грн. (4 723.00 грн. х 12 = 56 676.00 грн.) та з урахуванням того, що право на страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю [PERSON] мають її чоловік-позивач, дві дочки, син загиблої, тобто по 14 169.00 грн. на кожного. Позов позивача в частині стягнення з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на свою користь, який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника в розмірі 170 028.00 гривень, страхове відшкодування пов`язане з заподіяною моральною шкодою в розмірі 14 169.90 гривень до задоволення не підлягає з огляду на наступне. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Частиною другою статті 59 ЦПК України визначено, що права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років можуть захищати у суді відповідно їхні батьки. Частиною першою статті 64 ЦПК України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Отже, надане процесуальним законом право особі брати участь у справі через представника, передбачає вчинення представником від імені та в інтересах особи певних юридичних дій, що позбавляє сторону або третю особу необхідності їх вчиняти самостійно. Проте, звертаючись з позовом до суду в інтересах позивача [PERSON] адвокат Стефківський В.І., визначив позивачем лише [PERSON] , не визначивши, що [PERSON] діє в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] , яка не набула статусу позивача та не приймала участі у даній справі. З огляду на викладене, помилковим є твердження в судовому засіданні представника позивача про вирішення питання про відшкодування шкоди, на яке має право претендувати неповнолітня [PERSON] , за відсутності заявлених вимог в її інтересах. З врахуванням наведеного до стягнення на користь позивача підлягає сума не виплаченого страхового відшкодування, яка становить 14 169.00 грн, яка не виплачена саме позивачу, оскільки позов в інтересах [PERSON] не пред`являвся. Розподіл судових витрат Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 142,22 грн., що пропорційно до задоволеної частини вимог майнового характеру, яка подана фізичною особою на момент подання позову.

Outcome: partial