Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

ТОВ «Інкріс-Агро» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 2 від 15.02.2016 року. Свої вимоги мотивує тим, що 15.02.2016 року між ТОВ «Інкріс - Агро» в особі директора Теслюка І.А. та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики, відповідно до якого товариство надало відповідачу безпроцентну позику в розмірі 30000 грн. терміном на 1 рік, а відповідач зобов'язався використати позику і повернути у визначений договором строк. Зазначена сума коштів була перерахована на вказані відповідачем банківські реквізити. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався по закінченню строку протягом двох тижнів повернути суму одержаної позики. Вказаний термін повернення коштів закінчився 05.03.2017 року, проте відповідач зобов'язання за договором не виконав, борг не повернув, внаслідок чого у товариства крім права вимоги на 30000 грн., виникло право вимоги на стягнення штрафу в розмірі 15000 грн. Тому просять стягнути з відповідача заборгованість за договором безпроцентної позики № 2 від 15.02.2016 року в розмірі 30000 грн., та штраф в розмірі 15000 грн., а всього 45000 грн. Також просить стягнути з відповідача суму судових витрат в розмірі 1600 грн. Представник позивача Соколенко А.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином (а.с. 30), про причину неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 15 лютого 2016 року між ТОВ «Інкріс - Агро» та [PERSON] укладено договір безпроцентної позики, відповідно до якого ТОВ «Інкріс - Агро» надало відповідачу безпроцентну позику в розмірі 30000 грн., для використання в особистих цілях, а строк 1 рік з моменту одержання першого траншу (а.с.4). Згідно п. 3.2 вказаного Договору проценти не нараховуються і не сплачуються. Відповідно до п.6.1 Договору по закінченню строку, вказаного в п.5.1 Договору, Позичальник зобов'язується протягом двох тижнів повернути суму одержаної позики. На виконання умов договору позивачем було надано відповідачу грошові кошти (позику) у сумі 30000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 899 від 19.02.2016 року (а.с.5). 09.02.2017 року позивачем направлено нагадування відповідачу щодо спливу строку повернення позики, проте [PERSON] отримані в позику грошові кошти у визначений договором термін не повернув. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно п.7.1 Договору безпроцентної позики у випадку невиконання умов Договору Позичальник сплачує штраф в розмірі 50 % від суми неповернутої позики. Отже, оскільки відповідачем своєчасно не було виконано його обов'язку повернути суму позики в строк до 05 березня 2017 року, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення суми боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором безпроцентної позики № 2 від 15.02.2016 року в розмірі 30 000 грн. 00 коп. та штраф в розмірі 15000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати - 1600,00 грн. судового збору.

Outcome: approved