Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

ТОВ «Сейп Автотранс» звернулося до суду з вищевказаним позовом у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 12 000 грн. та судові витрати у розмірі 1921,00грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 18.08.2019року [PERSON] , який керував транспортним засобом Renault Logan [NUMBER], що є власністю ТОВ «Сейп Автотранс», було скоєно дорожньо-транспортну пригоду, чим завдав майнову шкоду транспортному засобу Товариства у розмірі 12000,00грн. 19.08.2019року [PERSON] було власноруч складено розписку, в якій підтверджується факт завдання майнової шкоди Товариству у розмірі 12000грн., та зобов`язання щодо відшкодування всієї суми майнового збитку. Даною розпискою [PERSON] зобов`язався у тридцятиденний строк відшкодувати завдану майнову шкоду ТОВ «Сейп Автотранс» однак до 18.09.2019 року [PERSON] суму майнової шкоди зазначеної у розписці не повернув. У зв`язку з чим, Товариство вимушено було звернутися до суду з позовом на підставі ст. ст. 526, 207, 610, 625, 631 ЦК України. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 08.11.2019року було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] вдруге, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановлений законом порядок. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Так, відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль Renault Logan д.н. [NUMBER] належить ТОВ «Сейп Автотранс» /а.с.4/. Як вбачається з копії розписки, [PERSON] , зобов`язався суму у розмірі 12000грн., яка виникла в результаті зіткнення, відшкодувати ТОВ «Сейп Автотранс» на протязі 30 календарних днів, не пізніше 19.09.2019року. Крім того, останній зазначив у розписці, що з оцінкою шкоди згоден, на експертизі не наполягає. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак позивачем на виконання вище зазначених вимог закону не було доведено належними та допустимими доказами, що відповідач є завдавачем шкоди, що його дії були неправомірними та між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Також не є допустимим доказом на підтвердження розміру завданої в результаті ДТП шкоди, копія розписки від 19.08.2019 року, оскільки відповідно до ч.2 ст.80 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у рахунок відшкодування завданої шкоди в розмірі 12000грн. Крім того, до даних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст. ст. 526, 207, 610, 625, 631 ЦК України ЦК України на які посилався позивач у своєму позові, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Що стосується розподілу судових витрат, то вони відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed