Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що відповідно до договору факторингу №15/09/14 від 15.09.2014 ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №2007520503 від 27.12.2013, який укладено з [PERSON] Згідно з умовами вказаного договору відповідач отримав кредит у сумі 24780 гривень на строк до 27.12.2016. Відповідач не дотримувався графіку погашення кредиту, порушував порядок та строки сплати процентів, тому станом на 11.06.2015 за ним утворилась заборгованість на загальну суму 30225,74 грн. Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача на його користь зазначену суму боргу за кредитним договором та судові витрати у сумі 1378,00 грн. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надіслала до суду письмову заяву, у якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу за її відсутності, вказала, що у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 44). Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, ураховуючи що вона скористалася своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився повторно, про час, дату та місце розгляду справи, з урахуванням положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, був належним чином повідомлений (а.с. 47, 48) про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. 30.05.2016 судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися у судове засідання. Оглянувши заяву представника позивача, позовну заяву, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 27.12.2013 між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №2007520503, на підставі якого останній отримав кредит у сумі 24780 гривень (а.с. 5-7). Умовами договору передбачено сплату процентів та інших платежів за користування кредитом, а також строк його погашення у повному обсязі до 27.12.2016. Крім того, п. 1.5.4. Договору передбачено право Банку вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань та сплати нарахованих за користування кредитом коштів, відсотків, пені та штрафу у разі порушення позичальником строків або суми сплати будь-якого з місячних платежів. Відповідно до графіку платежів [PERSON] зобовязувався погашати кредит щомісячними платежами у розмірі 1556 грн, починаючи з 27.01.2014 до 27.12.2016 (а.с. 8). Суд вважає, що правовідносини, які виникли між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], є зобовязальними і регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.ст.\~1054,\~1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до договору факторингу №15/09/14 від 15.09.2014 ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за згадуваним кредитним договором (а.с. 13-16). До Портфеля Заборгованості увійшов кредитний договір №2007520503 від 27.12.2013, що укладений зі [PERSON], що підтверджується даними витягу з Додатку до договору факторингу (а.с. 17). За цим договором Фактор одержує право вимагати від боржника належного виконання всіх зобовязань за кредитним договором (п. 1.3. договору факторингу). Право вимоги переходить до Фактора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості (п. 6.2.3. договору факторингу). Відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників (п. 6.2.4 договору факторингу). З моменту переходу до Фактора права вимоги, відповідно до умов п. 6.2.3. договору факторингу, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованості, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правом вимоги Фактору переходять всі інші повязані з ним права в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, право звернення до суду (п. 6.3. договору факторингу). Таким чином, відповідно до п. 1.1. договору факторингу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є новим кредитором. У попередньому судовому засіданні представник позивача на запитання головуючого пояснила, що їй невідомо чи надсилалось повідомлення відповідачеві про дострокове повернення боргу, можливо таке повідомлення здійснювало ПАТ «ОТП Банк». Крім того, представник позивача зазначила, що відповідно до інформації ПАТ «ОТП Банк» [PERSON] останній платіж за кредитним договором здійснив у 2014 році у сумі 688,49 грн, що відображено у відповідному розрахунку (а.с. 49). Згідно з ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.\~612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Ураховуючи те, що [PERSON] у порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України не виконував узяті на себе зобовязання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1378,00 грн, що були понесені позивачем відповідно до платіжного доручення №898 від 25.02.2016 (а.с. 1). На підставі викладеного та ст. 61 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 512, 514, 526, 527, 530, 610, 612, 625, 1054, 1055, 1082, 1084 ЦК України,

Outcome: approved