Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом, якій згодом уточнило (а.с.2-3, 51-52), до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 36350грн. Позовні вимоги обґрунтував позивач тим, що відповідно до укладеного договору позики № 2016-03-01274 від 15 грудня 2016 року відповідач отримала позику у розмірі 2500грн. зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 2 відсотка за кожен день користування грошовими коштами (732 відсотка річних) строком на 14 днів до 28 грудня 2016 року. В звязку з невиконанням відповідачем зобовязань станом на 6 листопада 2018 року заборгованість складає 36350грн., яка складається з 2500грн. основного боргу за позикою, 33850грн. заборгованості по процентам за користування грошовими коштами, яку позивач просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, також просила стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснила, що визнає, що отримала позику у вказаному вище розмірі, але не має фінансової можливості погасити її в межах позовних вимог, просила зменшити суму боргу. \~ \~ \~ \~У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору позики № 2016-03-01274 від 15 грудня 2016 року відповідач отримала позику у розмірі 2500грн. зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 2 відсотка за кожен день користування грошовими коштами (732 відсотка річних) строком на 14 днів до 28 грудня 2016 року. Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 6 листопада 2018 року заборгованість складає 36350грн., яка складається з 2500грн. основного боргу за позикою, 33850грн. заборгованості по процентам за користування грошовими коштами (а.с.53-65). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статей 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору позики № 2016-03-01274 від 15 грудня 2016 року сторони погодили сплату відсотків від суми позики (2 відсотка за кожен день користування грошовими коштами), яку надано строком на 14 днів до 28 грудня 2016 року. Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Однак з вимогами про стягнення з відповідача на підставі ст.625 ЦК України позивач не звернувся. Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після 28 грудня 2016 року позивач не міг нараховувати такі проценти. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18) та у постанові [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення суми боргу повністю в розмірі 2500грн., а в частині стягнення заборгованості по процентам за користування грошовими коштами вимоги підлягають задоволенню частково: стягненню підлягають відсотки за період дії договору позики з 15 по 28 грудня 2016 року, тобто за 14 днів. Ця сума складає 700грн. (14 днів х на 2 відсотка від 2500грн., 2 відсотка від 2500грн. складає 50грн. (2500/100х2), тому сума відсотків складає: 14х50=700). Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в сумі 2500грн. та 700грн. заборгованості по процентам за користування грошовими коштами, а тому суд доходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані на нормах закону і повинні бути задоволені частково із зменшенням суми процентів на підставі вищезазначених норм. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial