Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Версаль» ЛТД звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 35 000, 00 гривень шкоди, завданої у звязку з вчиненням кримінального правопорушення. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18.11.2017 року о 02.00 год. [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного спяніння, діючи з умисним умислом, направленим на дезорганізацію роботи нічного клубу «Версаль» по вул. Грушевського, 2 в м. Луцьку, та правоохоронних органів, скориставшись власним мобільним телефоном, повідомив по лінії «101» черговому диспетчеру УДСНС у Волинській області завідомо неправдиву інформацію про підготовку вибуху в приміщенні клубу «Версаль», у звязку з чим, правоохоронними органами та персоналом закладу було проведено евакуацію всіх відвідувачів клубу. Вироком Луцького міськрайонного клубу Волинської області від 01.03.2018 року у справі № 161/1349/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.259 КК України та призначено покарання в виді позбавлення волі строком 2 роки. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбуття покарання та призначено іспитовий строк тривалістю 1 рік. Своїми неправомірними діями [PERSON] заподіяв ТзОВ «Версаль» матеріальну шкоду в розмірі 35\~000, 00 грн., що особисто визнав та зобовязався сплатити до 01.06.2018 року в власноруч написаній розписці від 04.01.2018 року. На даний час вказану суму коштів не відшкодовано, що спричинило звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в письмовій заяві просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції. Клопотань від відповідача не надходило. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши представлені письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Судом встановлено, що 18.11.2017 року о 02.00 год. [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного спяніння, діючи з умисним умислом, направленим на дезорганізацію роботи нічного клубу «Версаль» по вул. Грушевського, 2 в м. Луцьку, та правоохоронних органів, скориставшись власним мобільним телефоном, повідомив по лінії «101» черговому диспетчеру УДСНС у Волинській області завідомо неправдиву інформацію про підготовку вибуху в приміщенні клубу «Версаль», у звязку з чим, правоохоронними органами та персоналом закладу було проведено евакуацію всіх відвідувачів клубу. Вироком Луцького міськрайонного клубу Волинської області від 01.03.2018 року у справі № 161/1349/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.259 КК України та призначено покарання в виді позбавлення волі строком 2 роки. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбуття покарання та призначено іспитовий строк тривалістю 1 рік. Відповідно до ст. ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні злочину є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час ухвалення рішення суд у відповідності до приписів ст.264 ЦПК України встановлює наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, вирішує, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, визнаючи одні та відхиляючи інші докази. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв'язок між протиправною дію і негативними наслідками. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Водночас, як вбачається з долученої до матеріалів справи письмової розписки від 04.01.2018 року (а.с.5) відповідач визнає факт заподіяння позивачу своїми незаконними діями, повязаними з повідомленням про замінування ТзОВ «Версаль», збитків в розмірі 35\~000, 00 грн. та підтвердив наявність даної обставини. Отже, представленими суду доказами підтверджено, що позивачу з вини відповідача завдано шкоди в розмірі 35 000, 00 грн. Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що вина відповідача у вчиненні злочину доведена, шкода, заподіяна позивачу, пов'язана із вчиненням даного злочинного діяння не відшкодована, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір в сумі 1\~762, 00 грн.

Outcome: approved