Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

Страхова компанія звернулася до суду з позовом про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу, обґрунтовуючи його тим, що 14.01.2016 року з вини [PERSON], який керував автомобілем «АЗЛК 2140» д.н.з. [NUMBER], сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль «Mersedes-benz Sprinter» д.н.з. [NUMBER]. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3883176 від 10.04.2015, страховою компанією виплачено власнику вказаного автомобіля - [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 2974,22 грн. Посилаючись на зазначене, просила стягнути з відповідача в порядку регресу 50 % виплаченого страхового відшкодування, з підстав п. 13.2 ст. 13, ст. 38-1.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»» та ст. 1191 ЦК України, а також відшкодувати судові витрати. Представник позивача клопотав про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Те, що на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів його цивільна-правова відповідальність була застрахована страховою компанією, а 14.01.2016 року з його вини сталася ДТП, в результаті чого було пошкоджено автомобіль «Mersedes-benz Sprinter» д.н.з. [NUMBER]., визнав. Однак вважав завищеним розмір страхового відшкодування та посилався на те, що при укладенні договору страхування представник страховика не роз'яснив право регресу страхової компанії в разі виплати страхового відшкодування. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 14.01.2016, близько 17 год. 10 хв., керуючи автомобілем «АЗЛК 2140», д.н.з. [NUMBER], та рухаючись заднім ходом на стоянці по вул. Кірова, 115 в м. Путивль, відповідач [PERSON] допустив зіткнення з автомобілем «Mersedes-benz Sprinter» д.н.з. [NUMBER], про що водіями складено спільне повідомлення про настання події у страхову компанію ( а.с. 13-14). Те, що є винним у даному ДТП, відповідач під підпис зазначив у вказаному повідомленні та не оспорював цього в судовому засіданні. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3883176 від 10.04.2015, страховою компанією власнику автомобіля «Mersedes-benz Sprinter» д.н.з. [NUMBER], за письмовою угодою між ними, було виплачено страхове відшкодування в розмірі 2974,22 грн. (3474,22 грн. - 500 грн. франшизи), яке було визначено на підставі акту огляду транспортного засобу від 15.01.2016, де зафіксовані аварійні пошкодження вказаного транспортного засобу (а.с.12, 20-30, 38). Укладений договір страхування є чинним та доказів, які б спростовували розмір визначених збитків, відповідачем не подано, хоча обов'язок доказування, передбачений ст. 60 ЦПК України, йому роз'яснено судом. За правилами ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. В силу ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування зашкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Пунктом 13.2 ст. 13 цього Закону визначено, що розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об'єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Відповідач отримав претензію страхової компанії щодо компенсації в порядку регресу 1487,11 грн. страхового відшкодування (а.с. 43-45), але у добровільному порядку її не сплатив. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Ураховуючи п. 35 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», понесені позивачем судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави, позаяк відповідач є інвалідом ІІ групи та в силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved