Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Прімоколект-Капітал» 21 жовтня 2019 року звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. В позові зазначає, що відповідно до договору кредиту № 490140880 від 04.03.2009 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» і [PERSON] , відповідач отримала кредит в сумі 28257 грн. 41 коп. шляхом відкриття кредитного ліміту на міжнародну платіжну картку VISA Альфа-Банк з відновлювальною кредитною лінією зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,01 % річних, а також комісії у розмірі 2 % від суми кредиту за кожний місяць користування кредитом з кінцевим строком погашення заборгованості до 4 березня 2013 року. 18 грудня 2012 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» і товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір № 2012-1-2/1 про відступлення права вимоги за договором між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] . Наступна заміна кредитора у зобов`язанні за кредитним договором№ 490140880 від 04.03.2009 року, укладеним між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» і [PERSON] , відбулася 27 грудня 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та товариством з обмеженою відповідальністю «Прімоколект-Капітал». Оскільки відповідач виконувала свої зобов`язання неналежним чином, станом на 7 жовтня 2019 року у неї виникла заборгованість за договором в сумі 65125 грн. 54 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 18247 грн. 77 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 13267 грн. 48 коп., пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у сумі 33610 грн. 29 коп. Позивач просить про стягнення з відповідача вказаної заборгованості, а також судового збору в розмірі 1921 грн. Рішенням суду від 18.04.2017 року, ухваленим при заочному розгляді справи, позов задоволений. Ухвалою судді від 07.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Заходи забезпечення позову, доказів в справі не застосовувались. Ухвалою суду від 27.08.2020 року у товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» витребувано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 490140880 від 04.03.2009 року. Представник позивача у судове засідання, про дату, час та місце проведення якого повідомлений у встановленому законом порядку, не з`явився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та вирішення справи у його відсутність. Аналогічну заяву в частині вимог про вирішення справи без її участі, яка містить прохання про відмову у задоволенні позову у зв`язку з застосуванням давності звернення до суду, надала відповідач. Вказані обставини у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили вирішення справи у відсутність її учасників. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що 4 березня 2009 року відповідач і публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» уклали договір кредиту № 49014088028257 шляхом відкриття кредитного ліміту у сумі 28257 грн. 41 коп. на міжнародну платіжну картку VISA Альфа-Банк з відновлювальною кредитною лінією зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,01 % річних за користування кредитом, а також комісії у розмірі 2 % від суми кредиту за кожний місяць користування кредитом з кінцевим строком погашення заборгованості до 4 березня 2013 року (а. с. 7-10). 18 грудня 2012 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» і товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір № 2012-1-2/1 про відступлення права вимоги за договором між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] (а. с. 31-40). Наступна заміна кредитора у зобов`язанні за кредитним договором№ 490140880 від 04.03.2009 року, укладеним між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» і [PERSON] , сталася 27 грудня 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та товариства з обмеженою відповідальністю «Прімоколект-Капітал» (а. с. 42-55). Станом на 7 жовтня 2019 року у [PERSON] виникла заборгованість за договором в сумі 65125 грн. 54 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 18247 грн. 77 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 13267 грн. 48 коп., пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у сумі 33610 грн. 29 коп. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зобов`язання, що витікають з окремих видів правочинів внормовані Підрозділом І Розділу Ш ЦК України. Особливості зобов`язань, встановлених договором кредитування регламентовані параграфом 2 глави 71 Підрозділу І Розділу Ш ЦК України. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Надані суду письмові докази, зокрема: кредитний договір (а. с. 7-10), розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки (а. с. 11-14), анкета-заява на отримання кредиту (а. с. 15-19), вимога про погашення кредитної заборгованості (а. с. 22-23), розрахунок заборгованості (а. с. 115) вказують на характер правовідносин сторін. Обов`язковість виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору встановлено статтею 526 ЦК України . Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, як випливає із змісту статті 525 ЦК України. За вказаних обставин суд доходить висновку про необхідність виконання стороною прийнятого на себе зобов`язання в договорі, який існує, є правомірним і не визнаний судом недійсним повністю або в певній частці. Із змісту ст. 611 ЦК України випливає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Стягнення такого виду забезпечення зобов`язання, як неустойка, передбачено законом та умовами договору. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, як випливає із змісту ст. 514 ЦК України. Наведене означає відсутність права у нового кредитора нараховувати інші складові зобов`язання або збільшувати обсяг зобов`язання після укладення договору відступлення права вимог, тобто після 27 грудня 2012 року. Про стягнення суми саме в обсязі прийнятого від попереднього кредитора зобов`язання і просить позивач. Таким чином, надані позивачем письмові фактичні дані підтверджують обґрунтованість позову. Між тим суд не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь позивача, виходячи з таких міркувань. У відповідності до ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, яка обчислюється трьома роками від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Наслідки спливу позовної давності встановлені статтею 267 ЦК України, згідно з якою сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд не знайде передумов для визнання поважними причин пропущення позовної давності. В силу ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк, а згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом, відповідно до умов кредитного договору сторони цього правочину домовилися про прийняття кредитодавцем від позичальника щомісячних чергових платежів, які утворюють загальне зобов`язання, в строк до 4 березня кожного місяця (а. с. 11-14). Відповідно до пункту 3.1. цього договору позичальник зобов`язаний повертати отриманий кредит, сплачувати проценти за користування ним, комісії за управління кредитом, супутні послугу та інші фінансові зобов`язання у сумах та строки, визначені розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та графіком платежів по кредиту та з урахуванням п. п. 7.2-7.5. Строк дії вказаного договору простирається до 4 березня 2013 року (п. 1.1. договору), хоча в акті-приймання-передачі реєстру боржників від 27.12.2012 року і зазначено як дату закінчення строку дії договору 7 квітня 2012 року (а. с. 55). Останній платіж за кредитним договором позичальник внесла 4 серпня 2012 року (а. с. 115). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності відповідно до частини п`ятої ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Таким чином, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення грошових коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Виходячи з викладеного, початок давності для стягнення цих платежів слід обчислювати з моменту (наступного за днем чергового платежу дня) невиконання позичальником кожного з цих зобов`язань. Аналіз наведених положень закону у співставленні з правилами цивільного законодавства про позовну давність дозволяють дійти висновку про право кредитора до закінчення строку виконання останнього зобов`язання заявити вимогу про одночасне стягнення заборгованості з урахуванням давності пред`явлення вимоги за кожним з платежів. Якщо виходити з дати звернення позивача до суду з цим позовом, вимоги за ним (позовом) не можуть простиратися на період раніше ніж 21 жовтня 2016 року (дата звернення до суду 21 жовтня 2019 року - 3 роки давності). Проте новий кредитор звернувся до суду із зазначеним позовом лише 21 жовтня 2019 року, тоді як перебіг давності пред`явлення вимог про стягнення несплаченої суми кредиту з урахуванням давності висування вимоги про несплату чергових платежів для нього розпочався з 5 березня 2013 року, тобто з наступного за останнім днем виконання зобов`язання днем, а давність пред`явлення вимоги про стягнення чергових платежів, чиє припинення сталося 4 серпня 2012 року, розпочалося з 5 вересня 2012 року, коли відповідачем вперше було не внесено черговий платіж. В силу ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд не знайде підстав для визнання поважними причини пропущення позовної давності. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції) і чиї рішення в силу ч. 10 ЦПК України є джерелом права, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). У зв`язку з викладеним, виходячи з принципів диспозитивності і змагальності цивільного судочинства, суд вважає, що позивач не довів ґрунтовності стягнення належних за договором коштів в сумі, що утворює ціну позову, про причини пропуску давності звернення до суду, яка не переривалася і не зупинялася, суду не повідомив, що не дає підстав для ухвалення рішення на користь позивача.

Outcome: dismissed