Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Сумська РДА звернулась до суду з позовом, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, з тих підстав, що на вихованні у Сумському обласному спеціалізованому будинку дитини перебувають: [PERSON] та [PERSON], матір яких зарекомендувала себе з негативної сторони і не займається вихованням своїх дітей, в зв'язку з чим позивач просив позбавити її батьківських прав, та стягувати з відповідачки аліменти на утримання дітей у розмірі ? частини з усіх видів доходів відповідачки, щомісячно. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала. Представники третіх осіб в судовому засіданні вважали, що позов підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, представників третіх осіб та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що на обліку служби у справах дітей Сумської райдержадміністрації з 06.06.2013 перебувають малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], як діти, які опинилися у складних життєвих обставинах. Мати дітей, відповідачка [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає у [ADDRESS], злісно ухиляється від виконання батьківських обов'язків, вживає спиртні напої, не забезпечує належні умови для утримання, виховання та розвитку своїх малолітніх дітей. [PERSON] неодноразово була попереджена органом опіки її піклування Кияницької сільської ради про наслідки своєї аморальної поведінки та ігнорування виконанням батьківських обов'язків. Родина [PERSON] перебуває на обліку сільської ради як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. Працівниками сільської ради надавалися пропозиції щодо працевлаштуванні жінки, проте бажання працювати та, відповідно, забезпечувати належний рівень свого життя та утримання дітей, у відповідачки так і не виникло. За рішенням виконавчого комітету Кияницької сільської ради Сумського району Сумської області від 28.05.2013 №23, малолітні [PERSON] та [PERSON] були вилучені з сім'ї та поміщені до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини. З того часу, мати жодного разу не зверталася ні до служби у справах дітей Сумської РДА, ні до виконавчого комітет Кияницької сільської ради з приводу повернення дітей в сім'ю. Згідно довідок, виданих адміністрацією Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини, за весь час перебування дітей у закладі, [PERSON] відвідувала їх лише один раз - 21 червня 2013 року. Згідно довідки-характеристики, виданої Кияницькою сільською радою від 04.03.2014, жінка ніде не працює, продовжує вживати спиртні напої, часто буває відсутня вдома тривалий час. Батько [PERSON] та [PERSON], записаний відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та праці. Разом з тим, згідно із ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 165 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Як роз'яснено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Таким чином при вирішенні питання про відібрання дітей в одного із батьків, суди повинні виходити з доведеності їх винної поведінки і з урахуванням характеру, особи цього з батьків, а також інших конкретних обставин справи. Вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав відповідачки, суд виходить з наступного. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачка ухилялась від виховання дітей, свідомо нехтувала своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а судом встановлено, що відповідача категорично проти позбавлення батьківських прав, за поясненнями позивача і представників третіх осіб вона змінила свою поведінку, прагне брати участь у вихованні дітей, суд вважає за можливим відмовити у позові в частині позбавлення батьківських прав. Проте, з урахуванням винної поведінки відповідачки, її характеру, а також конкретних обставин справи, суд попереджає відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. Ухвалюючи таке рішення, суд також вважає за необхідним відібрати у відповідачки дітей без позбавлення батьківських прав, стягнувши з відповідача аліменти відповідно до ст. 245 Сімейного кодексу України, а також стягнути з відповідачки судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial