Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

ТОВ «Бахмут-енергія» звернулось до суду з позовом про стягнення боргу за надані послуги по теплопостачанню з [PERSON], пізніше і з [PERSON] по квартирі [ADDRESS] (вул. Свободи) в м. Артемівську (м. Бахмут), в якій вони мешкають, т.я. оплата тривалий час не вноситься в добровільному порядку. За період з 01.09.2007 р. по 01.01.2015 р. сума боргу складає 3\~744,93 грн. Просить стягнути суму боргу, так як послуги надані, а оплата повинна здійснюватись щомісяця. В судовому засіданні представник ТОВ Бахмут-енергія [PERSON], що діє за дорученням, підтримала позовні вимоги на підставах, викладених в позовній заяві, уточнивши позов, та зазначивши, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-енергія» станом на 15.03.2016 року має повне найменування юридичної особи та скорочене у разі його наявності: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-енергія», ТОВ «Бахмут-енергія». Просила стягнути з відповідачів суму заборгованості в сумі 2\~959,20 грн. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала частково, в сумі 395,54 грн., вказавши, що при зверненні ПАТ «Бахмут-енергія» до суду із даним позовом позивачем було пропущено встановлений ст. 267 ЦК України строк позовної давності. За вказаний період заборгованість практично відсутня, оскільки оплата за теплопостачання здійснювалася з урахуванням 50 відсоткової пільги згідно ст. 22 Закону України «Про міліцію». Зазначила, що в 2007 році вона була одружена і мешкала в вищевказаній квартирі, як і зараз, з [PERSON], який на той час працював в Артемівському МВ УМВС України в Донецькій області, і на підставі ст. 22 «Соціальний захист працівників міліції» Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року № 565-ХІІ мав право на 50-відсоткову знижку плати за користування житлом та комунальними послугами. Позивачу про це було відомо, оскільки її чоловіком [PERSON] до ДКП «Артемівськтепломережа», правонаступником якого є ТОВ «Артемівськ-енергія», 06 жовтня 2004 року було надіслано заяву та довідку, що він є працівником міліції і користується вищезазначеними пільгами з оплати теплопостачання. З 17.12.2010 року її чоловік, колишній працівник міліції, знаходиться на пенсії у зв»язку з хворобою і продовжує користуватися 50-відсотковою знижкою плати за централізоване теплопостачання. Пільги її чоловіка, та її, як дружини працівника міліції, на 50-відсоткову знижку плату за централізоване теплопостачання, яке надає ТОВ «Артемівськ-енергія», підтверджується актом звірки з оплати за теплопостачання між нею та ТОВ «Артемівськ-енергія» за період з жовтня 2007 року по травень 2015 року, яким підтверджується право її чоловіка, як працівника міліції, ті її, як його дружини, на 50-відсоткову знижку плоти ТОВ «Артемівськ-енергія» за централізоване теплопостачання за період з 2007 року по 17.12.2010 року до часу його виходу на пенсію. Враховуючи викладене, на переконання відповідача, визнала суму боргу в розмірі 395,54 грн., в іншій частині вимог ТОВ «Бахмут-енергія» просила відмовити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] підтримав думку [PERSON], зазначивши, що він є особою, яка має пільгу по сплаті за користування житлом та комунальними послугами, як працівник міліції, тому позовні вимоги ТОВ «Артемівськ-енергія» визнав частково в розмірі 395,54 грн., в іншій частині вимог ТОВ «Бахмут-енергія» просив відмовити. В судовому засіданні представник відповідача адвокат [PERSON] підтримав думку [PERSON], позовні вимоги ТОВ «Артемівськ-енергія» визнав частково в розмірі 395,54 грн., в іншій частині вимог ТОВ «Бахмут-енергія» просив суд відмовити, зазначивши, що згідно ст. 22 «Соціальний захист працівників міліції» Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року № 565-ХІІ працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-відсоткова знижка за користування житлом та комунальними послугами, за паливо в межах норм, встановлених законодавством. Позивачу про це було відомо, оскільки відповідачем [PERSON] до ДКП «Артемівськтепломережа», правонаступником якого є ТОВ «Артемівськ-енергія», 06 жовтня 2004 року було надіслано заяву та довідку, що він є працівником міліції і користується вищезазначеними пільгами з оплати теплопостачання. Якщо за період з 2007 року по 2010 рік за відповідачами виникла заборгованість з оплати послуг за теплопостачання перед ТОВ «Артемівськ-енергія» внаслідок відсутності на це коштів у держави, то ТОВ «Бахмут-енергія» не навело норми права, на підставі яких відповідачі повинні відповідати перед ТОВ «Бахмут-енергія» за борги держави в зазначений період. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON], що діє за дорученням, пояснила, що вона підтримує сторону відповідачів, але, зазначила, що сам процес сплати пільги не врегульовано, порядок надання пільг даним категоріям працівників бюджетних установ не встановлено. Задачею працівника міліції було надати до комунальних установ інформацію про те, що він та члени його сім»ї мають 50-відсоткову знижку плати за користування житлом та комунальними послугами, що він і зробив, задачею правоохоронного органу, в якому працював [PERSON], було видати таку інформацію, що і було зроблено, задачею комунального підприємства, що надає комунальні послуги, було звернутися до казначейської установи відповідного рівня для вирішення питання щодо сплати 50-відсоткової знижки за користування житлом та комунальними послугами пільгової категорії громадян, чого зроблено не було. Але вона щодо механізму сплати пільг не впевнена. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги ТОВ Бахмут-енергія підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до особового рахунку № 4582 в квартирі № 4, розташованій в будинку № 16 по вул. Леніна (вул. Свободи) в м. Артемівську (м. Бахмут) Донецької області мешкає відповідачка [PERSON] (л. с. 5-6), відповідно до відмітки в паспорті ВЕ № 841673, виданого на ім»я [PERSON], останній зареєстрований за адресою: м. Артемівськ (Бахмут), вул. Леніна (вул. Свободи)[ADDRESS] (л. с. 67-68). Судом встановлено, що між ПАТ «Бахмут-енергія» та відповідачами [PERSON], [PERSON] склалися фактичні договірні правовідносини, у відповідності до яких теплопостачальник (ПАТ «Бахмут-енергія») зобов»язується постачати споживачам [PERSON], [PERSON] теплову енергію, а споживачі в свою чергу зобов»язуються своєчасно оплачувати одержану теплову енергію. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІV, ст. 67 Житлового Кодексу України оплата за користування тепловою енергією та гарячим водопостачанням стягується у встановленому законом порядку за затвердженими тарифами. П. п. 3, 5 ст. ст. 20, 32 Закону, ст. 68 ЖК України передбачений обов»язок користувача (абонента) щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за звітним, вносити повну сплату за комунальні послуги, в даному випадку, за теплову енергію. Крім того, ч. 5 п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України 03.10.2007 року № 1198 передбачений обов»язок користувача тепловою енергією своєчасно проводити розрахунки за використану теплову енергію. Відповідачі повідомлялися про надання [PERSON] пільг 50 % на оплату послуг за централізоване теплопостачання згідно заяви [PERSON] від 06.10.2004 року (л. с. 42). Вимоги ст. 64 Житлового Кодексу України передбачають, що повнолітні члени сім»ї власника (наймача), які мешкають разом із ним, користуються на рівних з власником (наймачем) усіма належними правами та несуть солідарну з власником (наймачем) майнову відповідальність по зобов»язанням, а саме своєчасно здійснювати розрахунки за використану теплову енергію. Заперечуючи проти частини позовних вимог ПАТ «Бахмут-енергія» відповідачі [PERSON], [PERSON] зазначили, що вони наполягають на відсутності у них заборгованості за спожиту теплову енергію, крім суми боргу в розмірі 395,54 грн., вказуючи на необґрунтованість застосування лімітів пільгового споживання теплової енергії. Проте з такими посиланнями суд погодитись не може з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» працівникам міліції та членам їх сімей надається 50 % знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг тощо. Наведена пільга зберігається за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, відповідно до наведеної норми Закону України «Про міліцію». Пунктом 68 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів» в ч. 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» були внесені зміни, а саме вказану норму доповнено словами «в межах норм, встановлених законодавством». Проте, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року вказані зміни визнані такими, що не відповідають Конституції України, враховуючи викладене на теперішній час діючою є норма ч. 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» в первинній редакції вказаного Закону від 20.12.1990 року. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що положення ч. 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» мають застосовуватись у сукупності з нормами інших законів. Згідно ст. 9 Закону України від 05.10.2000 року «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», з метою визначення державних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів плати за житло і житлово-комунальні послуги встановлюються державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування. До їх числа належать, зокрема, нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо яких держава надає пільги та встановлює субсидії малозабезпеченим громадянам. Враховуючи, що Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прийнятий пізніше у часі, стосовно Закону України «Про міліцію», тому, певна суперечність в положеннях цих законів повинна бути розв»язана за рахунок застосування загальновизнаних прийомів тлумачення законодавчих норм, а саме, надання переваги нормі, яку прийнято пізніше. Постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 01 серпня 1996 року встановлено норми користування житлово-комунальними послугами, в межах яких надаються передбачені чинним законодавством пільги на оплату житлово-комунальних послуг. Зазначена постанова не передбачає виключень щодо категорій пільговиків. Фінансування витрат, пов»язаних з реалізацією вказаних положень, здійснюється за рахунок коштів Державного і місцевого бюджетів. Видатки місцевих бюджетів фінансуються за рахунок субвенцій з Державного бюджету. Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з Державного бюджету затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04 березня 2002 року (зі змінами та доповненнями). Відповідно до вказаного порядку управління праці та соціального захисту населення, як головні розпорядники коштів місцевих бюджетів, ведуть облік осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, і здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі отриманих від них щомісячних звітів щодо послуг, наданих пільговим категоріям громадян. Міністерство фінансів України, згідно із Законом України «Про державний бюджет України», на відповідний рік визначається головним розпорядником коштів державного бюджету, спрямованих на надання пільг громадянам. Враховуючи викладені положення діючого законодавства, нормою ч. 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» не встановлений порядок реалізації цієї пільги. Порядок її надання закріплений зазначеною вище постановою Кабінету Міністрів України, яка не суперечить нормам закону і не позбавляє працівників міліції права на соціальний захист. Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року також стосується регулювання та умов надання пільг, компенсацій і гарантів, а не порядку їх надання. У цьому рішенні Конституційний Суд зробив висновок про те, що Законом про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об»єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх не чинними мають використовуватися окремі закони. Реалізація пільг, передбачених Законом України «Про міліцію», здійснюється з субвенції державного бюджету України і не може проводитися за рахунок коштів суб»єкта господарювання, в даній справі ТОВ «Бахмут-енергія». З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Бахмут-енергія» про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиту теплову енергію. Натомість, вирішуючи питання за клопотанням відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності до заявлених представником позивача вимог, суд виходить з наступного. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст. 257 ЦК України позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 ЦК України, за ст. 253 якого перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок. При цьому Верховним судом України у справі № 6-116цс13 було надано правовий висновок, на підставі якого відповідно до ст. 216 ЦК початок перебігу позовної давності співпадає з сосен том виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Аналогічна правова позиція було висловлена Верховним Судом України в Постанові від 29 жовтня 2014 року по справі № 6-169цс14, за якою вбачається, що початок перебігу позовної давності пов»язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тоб-то, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За змістом ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для часткового задоволення позову. Однак, в судовому засіданні встановлено, що перебіг позовної давності переривався, відповідачкою [PERSON] надані дані (квитанції) про регулярну сплату комунальних послуг з теплопостачання за період з жовтня 2007 року по травень 2015 року (л. с. 30-36), а також акт звірки з оплати за теплопостачання між відповідачами та ТОВ «Артемівськ (Бахмут) енергія» за той же період (л. с. 37-40, 114-126). Враховуючи вказані положення діючого законодавства, суд, визначаючи період, за який підлягає стягненню сума заборгованості, що утворилась, враховує, що позивачем не пропущено строк позовної давності про зверненні до суду із вимогами про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання за період з 01.09.2007 року по 01.01.2015 року у розмірі 2\~959,20 грн., а також згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved