Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 10.10.2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що 25.07.2014 року виконавчим комітетом Йосипівської сільської ради Малинського району Житомирської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від даного шлюбу є малолітня дочка, [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] . На час звернення до суду спільний побут та господарство сторони не ведуть, як сім`я не проживають. Подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Позивачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про залишення без розгляду позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовну вимогу щодо розірвання шлюбу підтримала, просила її задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду відзив в якому заперечив проти позовних вимог. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Встановлено, що 25.07.2014 року виконавчим комітетом Йосипівської сільської ради Малинського району Житомирської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , за актовим записом №1 (а.с.3). Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] . В період шлюбу у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.4). На даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і примирення між ними стало неможливим. Мотиви та застосовані норми права. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства. У відповідності до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. А відтак, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин згідно зі ст. 56 Сімейного кодексу України. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч.2 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягаючи на розірванні шлюбу, оскільки фактично сімейні стосунки припинені. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Таким чином, сім`я фактично розпалася і збережена бути не може, стосунки, які існують між сторонами, виключають можливість збереження сім`ї, подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або встановити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин та враховуючи позицію позивача, суд вважає за необхідне залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, а від так відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення сума судового збору в розмірі 768,40 на користь держави.

Outcome: approved