Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Товариство з додатковою відповідальністю «М'ЯСОКОМБІНАТ «ЯТРАНЬ» звернулось до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків, посилаючись на те, що [PERSON] з 01 липня по 31 жовтня 2016 року працювала продавцем продовольчих товарів виїзної торгівлі [ADDRESS] і з якою 01 липня 2016 року було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. 05 жовтня 2016 рокуна підставі наказу № 689 від 05.10.2016 року в магазині було проведено інвентаризацію товарів, під час якої було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на суму 9582 грн.35 коп, в тому числі підзвітних [PERSON] на суму 8006 грн.39 коп. Причини нестачі [PERSON] пояснити не змогла, на відшкодування шкоди нею в касу підприємства 10.10.2016 року було сплачено 2169,12 грн. та 03.11.2016 року 1584,84 грн., а також написано заяву про утримання нестачі із заробітної плати. Враховуючи припинення трудових відносин з відповідачем 31.10.2016 року, позивач змушений звернутись до суду з позовом про стягнення суми нестачі, яка з врахуванням часткового погашення складає 4252 грн.43 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з підстав зазначених у позові підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, суду додала, що із загальної суми недостачі 1575,96 грн. було списано, 2169,12 грн. та 1584,84 грн. відповідач сплатила у касу підприємства, а 4252,43 грн. залишились не відшкодованими. Крім того, представник пояснила, що відповідачу підприємство надало можливість відпрацювати, однак всі працівники обурились і відмовились від спільної роботи із відповідачем. Відповідач позовні вимоги не визнала і суду пояснила, що вона відпрацювала два місяці із різними працівниками, зміни здавались та приймались невірно, їй було тяжко працювати і на третьому тижні роботи їй надали стажиста, яку після переобліку було впіймано на крадіжці. На запитання відповідач пояснила, що вона дійсно була матеріально-відповідальною особою, до каси не мала права допускати стажиста, однак стажист мав доступ до товару з її відому, зауважень з приводу неправильності проведення інвентаризації до керівництва не подавала, звернень до правоохоронних органів з приводу крадіжок з її сторони не було. Заслушавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, 01.07.2016 року [PERSON] була прийнята продавцем продовольчих товарів виїзної торгівлі № 5 смт Смоліно ТДВ«М'ЯСОКОМБІНАТ «ЯТРАНЬ», а 31.10.2016 року була звільнена із займаної посади по ст.38 КЗпПУ за власним бажанням. 01 липня 2016 року із [PERSON] був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до наказу № 689 від 05.10.2016 року по ТДВ «М'ЯСОКОМБІНАТ «ЯТРАНЬ» було проведено інвентаризацію товарів виїзної торгівлі ВТ №5 МАФ смт Смоліно. За результатами інвентаризації проведеної 05.10.2016 року у МАФ смт Смоліно за участі комісії та продавця [PERSON] було виявлено недостачу в сумі 9582 грн.35 коп., що підтверджено інвентаризаційним описом товаро-матеріальних цінностей. В рахунок погашення боргу відповідачем 10.10.2016 року було сплачено 2169,12 грн. та 03.11.2016 року 1584,84 грн. Відповідно до ст. 130 КЗпПУ працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Статтею 134 КЗпПУ визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; Згідно ст.135-1 КЗпПУ письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідач була прийнята на роботу продавцем продовольчих товарів і вказана посада підпадає під Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальності за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затверджених постановою Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних спілок Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці та соціальним питанням № 447/24 від 28.12.1977 року, де серед інших зазначені роботи з продажу (відпуску) товарів (продукції), їх підготовці до продажу незалежно від форм торгівлі та профілю підприємства (організації). З врахуванням часткового погашення суми боргу із відповідача до стягнення підлягає не відшкодована сума боргу в розмірі 4252 грн.43 коп. Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані доводи позивача і тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved