Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Сторони зареєстрували шлюб 15.06.1985 року у відділі ЗАГСу Чернігівського міськвиконкому , актовий запис № 663 . Від сумісного життя неповнолітніх дітей немає. Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося . В сім»ї постійно виникають сварки , погрози . За таких обставин вважає подальше сумісне життя та збереження сім»ї неможливим. З приводу розподілу майна спору не виникає . Після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище відновлювати не буде. У судове засідання сторони не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач через канцелярію суду надала суду заяву про розгляд справи без її участі, та вказала , що позов підтримує і просить його задовольнити. Відповідач через канцелярію суду надав заяву, в якій також просив слухати справу без його участі, зазначив , що позов визнає повністю , просить його задовольнити. Шлюбні відносини з позивачкою припинені з 01 липня 2016 року. У відповідності до ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України та п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15.06.1985 року у відділі ЗАГСу Чернігівського міськвиконкому , актовий запис № 663 .Від сумісного життя неповнолітніх дітей немає. Шлюбні відносини припинили своє існування, спільне господарство не ведеться. Примирення між сторонами неможливе. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, беручи до уваги те, що відповідач позов визнав , суд приходить до висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін , що має істотне значення у даній справі. На підставі наведеного,

Outcome: approved