Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором. В обґрунтування позову вказує, що 24.10.2016 року [PERSON] подала до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР» та Заяву №9201432093 від 24 жовтня 2016 року на отримання кредиту від ТзОВ «ФК «ЦФР», підписанням якої підтвердила згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР» становлять Кредитний договір між ТзОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] , як позичальником, а також, що отримала примірник Кредитного договору та погодила отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua умови отримання кредитів від ТзОВ «ФК «ЦФР». Відповідно до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР», умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. 30.07.2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір про відступлення прав вимоги № 20180730, відповідно до умов якого, ТзОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТзОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», останнє приймає належні ТзОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вкaзaними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТзОВ «ФК «ЦФР» і Боржниками (Портфель Заборгованості). Згідно п. 1.2. Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТзОВ «ФК «ЦФР» у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТзОВ «ФК «ЦФР» за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. Відповідно до Реєстру Боржників за кредитними дoгoвopaми, укладеними між Позичальником та ТзОВ «ФК «ЦФР», ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в сумі 200301 грн. 42 коп., з яких: 110052 грн. 57 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17267 грн. 42 коп. - сума заборгованості за відсотками; 52798 грн. 73 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 20182 грн. 70 коп. - сума заборгованості за пенею. Згідно п. 6.2.3 Договору відступлення прав вимоги, Права Вимоги переходять до ТзОВ «ФК «ЄАПБ» з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого ТзОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання ТзОВ «ФК «ЄАПБ» та ТзОВ «ФК «ЦФР» умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення Права Вимоги. Додаткового оформлення відступлення Права Вимоги у цих випадках не вимагається. Вказує, що на виконання п. 6.6. Договору відступлення прав вимоги, згідно вимог ст. ст. 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу відповідачки [PERSON] простою кореспонденцією через відділення Укрпошти було направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТзОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до умов Кредитного договору Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Незважаючи на це, відповідачка не виконала свого обов`язку та припинила повертати кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Згідно із ч. 2. ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Вказує, що станом на 30.07.2018 року відповідачка [PERSON] мала непогашену заборгованість перед ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за Кредитним договором № 9201432093 від 24.10.2016 року в сумі 200301 грн. 42 коп., з яких: 110052 грн. 57 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17267 грн. 42 коп. - сума заборгованості за відсотками; 52798 грн. 73 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 20182 грн. 70 коп. - сума заборгованості за пенею. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. А тому, просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за Кредитним договором № 9201432093 від 24.10.2016 року в розмірі 200301 грн. 42 коп., з яких: 110052 грн. 57 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17267 грн. 42 коп. - сума заборгованості за відсотками; 52798 грн. 73 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 20182 грн. 70 коп. - сума заборгованості за пенею. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.04.2019 року відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. 23.04.2019 року відповідачкою [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову ТзОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Вказує, що вона не погоджується, що між нею та позивачем був укладений Кредитний договір, оскільки єдиним документом підтвердження укладення такого договору є лише заява № 9201432093 від 24.10.2016 року на отримання кредиту та Графік платежів. Однак Договору, до якого був би доданий Графік платежів, позивачем суду не надано. Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 1Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, умови його надання та повернення, відсоткова ставка та інші супутні платежі, строк кредитування тощо. Вказує, що Умови отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР» взагалі не можуть вважатися такими, що створюють права та обов`язки для особи, оскільки не містить підпису жодної особи, в тому числі позивача. Про також зазначено у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 11.03.2015 року у справі № 6-16цс15 Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 4 постанови Пленуму № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів Недійсними» нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам Закону та не потребує визнання його таким судом. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Вказує що заява № 9201432093 від 24.10.2016 року на отримання кредиту є лише пропозицією (оферта) можливого позичальника на укладення договору. Проте для того, щоби договір був укладений, оферта однієї сторони має супроводжуватися акцептом іншої сторони, що має бути оформлене відповідно до вимог закону. В даному ж випадку мається лише наявність оферти без акцепту. Тому цей договір не є укладеним, а враховуючи те, що до його укладення законом визначено суворі вимоги дотримання письмової форми, то за її відсутності такий договір вважається нікчемним. Також вказує, що позивачем не доведено факту тримання нею грошових коштів у розмірі 115 692 грн. Так, позивачем додано лише два платіжні доручення від 24.10.2016 року щодо переказу на її (відповідачки) картковий рахунок 50000 грн. та перерахування грошових коштів на погашення заборгованості за КД 100661219702 від 06.05,2016 року на суму 3534 грн. 60 коп. Тобто, загалом на суму 53534 грн. 60 коп. А отже відсутні докази видачі первісним кредитором коштів на суму 115692 грн. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Ті кошти, які були перераховані на її користь на загальну суму 53534 грн. 60 коп., не є кредитом і враховуючи нікчемність правочину можуть вимагатися з неї виключно з інших підстав - і обов`язково з урахуванням фактично сплачених нею первісному кредитору грошових коштів у сумі 24266 грн. Також просить врахувати, що позивачем до позову надано лише неповну копію документу, що має назву «договір відступлення прав вимоги № 20180730», а також «Витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 20180730» без підпису повноважних представників сторін цього договору. Крім того, звертає увагу на те, що умовами договору не передбачено такого платежу як плата за управлінням кредитом, тому нарахування такої плати та її стягнення взагалі є безпідставним. Також на підставі ст. 258, 261, 267 ЦК України заявляє про застосування строку позовної давності до позовних вимог про сплату пені. 10.05.2019 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому останній вказує що 24.10.2016 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] був укладений Договір шляхом підписання заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та заяви № 9201432093 на отримання кредиту. Відповідно до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР», умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. ТзОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набула права вимоги до відповідачки [PERSON] , заборгованість якої становить 200301 грн. 42 коп., з яких: з яких: 110052 грн. 57 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17267 грн. 42 коп. - сума заборгованості за відсотками; 52798 грн. 73 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 20182 грн. 70 коп. - сума заборгованості за пенею. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При підписання заяви № 9201432093 від 24.10.2016 року на отриманий кредиту від ТзОВ «ФК «ЦФР» позичальник погодилася з тим, що заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та нею, як позичальником. Умови кредитного договору, зокрема, умови про сукупну вартість кредиту/кредитів їй роз`яснені та зрозумілі. Вона ознайомилася з кредитним договором до його укладання і згодна з усіма його умовами. Таким чином підписавши заяву № 9201432093 від 24.10.2016 року на отримання кредиту від ТзОВ «ФК «ЦФР» [PERSON] погодилася з умови отримання кредитів від ТзОВ «ФК «ЦФР» і зобов`язалася повернути надані їй кредитні кошти, з відсотками та пенею. Згідно п. 2 заяви 9201432093 від 24.10.2016 року на отримання кредиту від ТзОВ «ФК «ЦФР» надається сума кредиту 115692 грн. на строк 48 місяців, на умовах: щомісячні проценти 2,69% від суми кредиту; річні проценти 11,99 % від суми боргу; щоденна пеня, 0,3 % від загальної суми прострочення. Згідно п. 3 заяви 9201432093 від 24.10.2016 року на отримання кредиту від ТзОВ «ФК «ЦФР» позичальник доручає ТзОВ «ФК «ЦФР» перерахувати, за рахунок отриманого нею кредиту, такі суми грошових коштів: 39765 грн. 40 коп. - перерахувати на погашення поточної заборгованості за її діючим кредитним договором № 1241197407 від 22.06.2016 року; 3534 грн. 60 коп. - перерахувати на погашення заборгованості по КД 100661219702 від 06.05.2016 року за рахунок кредитних коштів згідно КД 9201432093 від 24.10.2016 року; 50000 грн. - перерахувати на її картковий рахунок; 22392 грн. - перерахувати на оплату страхового платежу за договором страхування № 9201432093-С від 24.10.2016 року, що і було зроблено. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 9201432093 від 24.10.2016 року в сумі 200301 грн. 42 коп., з яких: 110052 грн. 57 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17267 грн. 42 коп. - сума заборгованості за відсотками; 52798 грн. 73 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 20182 грн. 70 коп. - сума заборгованості за пенею. Також вказує, що у своєму відзиві на позовну заяву від [PERSON] заперечує проти стягнення з неї заборгованості по платі за управління кредиту. Згідно заяви 9201432093 від 24.10.2016 року на отримання кредиту від ТзОВ «ФК «ЦФР», а саме розділу 2 (Умови надання кредиту) одним із видів зобов`язання за кредитом є сплата щомісячних процентів у розмірі 2,69% від суми кредиту, які позичальник зобов`язалася сплатити. Усі можливі нарахування по сумі щомісячних процентів відображені в останній колонці п. 4 (Графік платежів) заяви 9201432093 від 24.10.2016 року на отримання кредиту від ТзОВ «ФК «ЦФР». Однак в процесі підготовки позовної заяви представником ТзОВ «ФК «ЄАПБ» була допущена помилка при формуванні Розрахунку заборгованості по кредитному договору № 9201432093 від 24.10.2016 року і в ньому три колонки, що відображають нарахування, сплату та залишок до сплати по щомісячним процентам були підписані неправильною загальною назвою «Плата за управління кредитом, грн.». Ця помилка також стала причиною неправильного зазначення назви цієї складової кредитної заборгованості і у позовній заяві. Тобто, плата за управління кредитом дійсно не передбачена ні умовами кредитного договору, ні Графіком платежів. Натомість ця складова кредитної заборгованості у кредитному договорі № 9201432093 від 24.10.2016 року має назву плата по щомісячним процентам. Крім того, [PERSON] , при наданні їй кредитних коштів, розуміла яку саме суму загальної кредитної заборгованості вона мала сплатити для погашення кредиту і погоджувалася із нею, про що свідчать її особисті підписи на кожній сторінці заяви 9201432093 від 24.10.2016 року на отримання кредиту від ТзОВ «ФК «ЦФР». Отже, претензія щодо безпідставності стягнення із неї кредитної заборгованості по щомісячним процентам (яка була помилково названа платою за управління кредитом) є недоведеною, оскільки ставка щомісячних процентів відображена в заяві 9201432093 від 24.10.2016 року на отримання кредиту від ТзОВ «ФК «ЦФР», а усі нарахування щодо цієї складової кредитної заборгованості відображені у Графіку платежів, який в свою чергу є п. 4 заяви 9201432093 від 24.10.2016 року на отримання кредиту від ТзОВ «ФК «ЦФР». Також вказує, що строки позовної давності позивачем не були пропущені, оскільки позивач вернувся до суду у лютому 2019 року, застосував заходи, щодо захисту своїх прав в межах строку позовної давності. Оскільки боржник [PERSON] не сплачувала заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останньої утворилася заборгованість, тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання представник позивача - ТзОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не з`явився, але направив до суду клопотання (надійшло 13.01.2020 року) про розгляд справи у відсутність представника. В судовому засіданні представник відповідачки - адвокат Гончар С.М. просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника відповідачки [PERSON] - адвоката Гончар С.М. дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що 24.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] був укладений Договір шляхом підписання заяви №9201432093 про отримання кредиту від ТзОВ «ФК «ЦФР» (а.с. 4-5). За умовами кредитування, що підписані позичальником, сторони встановили суму кредиту, щомісячні проценти, річні проценти від суми боргу за договором, щоденну пеню від загальної суми прострочення, строк на який надається кредит (а.с. 4). Обставини підписання такої заяви та отримання частини суми кредиту не заперечувала відповідачка у відзиві на позовну заяву та її представник [PERSON] під час розгляду справи. Так, в Заяві №9201432093 від 24.10.2016 року визначено суму кредиту, яка надається відповідачці [PERSON] - 115692 грн., строк на який надається кредит - 48 місяців, розмір щомісячних процентів - 2,69% від суми кредиту (згідно з Графіком платежів), розмір річних процентів - 11,99% від суми боргу за договором (згідно з Графіком платежів), розмір щоденної пені - 0,3% від загальної суми прострочення (а.с. 4). Згідно п. 3 заяви 9201432093 від 24.10.2016 року на отримання кредиту від ТзОВ «ФК «ЦФР» позичальник [PERSON] доручила ТзОВ «ФК «ЦФР» перерахувати, за рахунок отриманого нею кредиту, такі суми грошових коштів: 39765 грн. 40 коп. - перерахувати ТзОВ «ФК «ЦФР» на погашення поточної заборгованості за її діючим кредитним договором № 1241197407 від 22.06.2016 року; 3534 грн. 60 коп. - перерахувати їй - [PERSON] на погашення заборгованості по КД 100661219702 від 06.05.2016 року за рахунок кредитних коштів згідно КД 9201432093 від 24.10.2016 року; 50000 грн. - перерахувати на їй - [PERSON] на її картковий рахунок № № [NUMBER] ; 22392 грн. - перерахувати на оплату страхового платежу за договором страхування № 9201432093-С від 24.10.2016 року (а.с. 4). Також в даній Заяві №9201432093 від 24.10.2016 року зазначено, що позичальник (відповідачка у справі) засвідчує своє волевиявлення на приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень», а також, що вона ознайомилася з умовами надання послуг. До того ж, сторонами зобов`язання було погоджено Графік погашення платежів, з визначеним порядком повернення кредиту шляхом сплати щомісячних платежів в розмірі 6165 грн. 14 коп. з 24.10.2016 року по 30.10.2020 року, в якому установлено дату погашення щомісячного платежу, мінімальний щомісячний платіж в сумі 6165 грн. 14 коп. та його складові: тіло кредиту, річні проценти, щомісячні проценти (а.с. 5). На підтвердження обставин приєднання позичальника [PERSON] до Умов отримання кредитів та інших послуг ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень» позивачем до матеріалів позовної заяви долучені Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», в редакції від 30.03.2015 року, як додаток 1, затверджений наказом генерального директора ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» від 08.05.2015 року № 6 (а.с. 12-13). Однак доказів ознайомлення позичальника [PERSON] з цими Умовами отримання кредитів та інших послуг в ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» позивачем суду не надано. В свою чергу стороною відповідача не визнається факт ознайомлення з такими Умовами і правилами надання послуг в ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень». Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд зазначає наступне. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 626, 628 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом - стаття 1054 ЦК України. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлені судом фактичні обставини справи на підставі поданих учасниками справи доказів та визнаних обставин, свідчать про існування між сторонами кредитних правовідносин. Кредитний договір укладений та підписаний Позичальником [PERSON] у вигляді заяви №9201432093 від 24.10.2016 року. За умовами кредитування, що підписані позичальником, сторони встановили суму кредиту у розмірі 115692 грн., щомісячні проценти від суми кредиту у розмірі 2,69 %, річні проценти від суми боргу за договором у розмірі 11,99 %, щоденну пеню у розмірі 0,3 % від загальної суми прострочення, строк на який надається кредит - 48 місяців (а.с. 4). Також сторонами зобов`язання погоджено графік погашення платежів, в якому установлено дату погашення щомісячного платежу, мінімальний щомісячний платіж в сумі 6165 грн. 14 коп. та його складові: тіло кредиту, річні проценти, щомісячні проценти (а.с. 5). В заяві 9201432093 від 24.10.2016 року на отримання кредиту міститься доручення позичальника [PERSON] , за яким остання доручила ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень» здійснити за рахунок отриманого кредиту здійснити перерахування грошових коштів на інші рахунки (на її особисті, на погашення заборгованості та на оплату страхового платежу). За таких підстав, суд вважає, що оскільки в Заяві 9201432093 від 24.10.2016 року на отримання кредиту сторонами було досягнуто всіх істотних умов договору, то такий договір є укладеним. Разом з тим, враховуючи, що Умови отримання кредитів та інших послуг в ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень», в редакції від 30.03.2015 року, не були підписані відповідачкою [PERSON] , і її представником заперечувався факт ознайомлення останньої з такими умовами, а позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що з відповідачкою [PERSON] погоджувалися саме ті Умови отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР», які до позовної заяви додав позивач, які були б складовою частиною укладеного між сторонами 24.10.2016 року договору та за якими б Позичальник [PERSON] брала б на себе певні зобов`язання та що відповідачка погодилася саме з ними, підписуючи 24.10.2016 року Заяву №9201432093. А відтак, відсутні підстави для того, щоб вважати Умови отримання кредитів а інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР», які додані позивачем до позовної заяви, частиною укладеного між сторонами 24.10.2016 року Кредитного договору, тому суд відповідно не може застосувати їх при ухваленні рішення по справі. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.02.2015 року в справі №6-240цс14 та в постанові від 11 березня 2015 року №6-16цс15. Також в судовому засіданні встановлено, що 30.07.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір відступлення права вимоги за № 20180730 відповідно до умов якого ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги стосовно осіб, які є боржниками ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», в тому і право до позичальника - [PERSON] за Кредитним договором № 9201432093 від 24.10.2016 року (а.с. 18-21). Згідно з витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 20180730 від 30.07.2018 року заборгованість відповідачки [PERSON] станом на 30.07.2018 року по кредитному договору становить 200301 грн. 42 коп., в тому числі: 110052 грн. 57 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17267 грн. 42 коп. - сума заборгованості за відсотками; 52798 грн. 73 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 20182 грн. 70 коп. - сума заборгованості за пенею (а.с. 21). 07.08.2018 року ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» повідомляло відповідачку [PERSON] про відступлення права вимоги (а.с. 16). Крім того, позивачем 07.08.2018 року на адресу відповідачки було направлено повідомлення з вимогою про сплату заборгованості за кредитним договором в сумі 200301 грн. 42 коп. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідно до укладеного договору про відступлення прав вимоги № 20180730 від 30.07.2018 року в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передало (відступило) ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитним договором, внаслідок чого ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» замінює ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень» як кредитора (стає новим кредитором), у тому числі права вимоги за зобов`язанням відповідачки [PERSON] , з правом вимоги повного належного виконання обов`язків останньої за Кредитним договором № 9201432093 від 24.10.2016 року. Пред`являючи даний позов до суду позивач - ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» посилається на те, що позичальник [PERSON] після заміни кредитора у зобов`язанні борг не погасила, має невиконані зобов`язання з погашення тіла кредиту, зі сплати процентів, плати за управління кредитом, а також нарахованої пені за прострочення виконання грошового зобов`язання та просить стягнути із останньої на його користь заборгованість за Кредитним договором № 9201432093 від 24.10.2016 року в розмірі 200301 грн. 42 коп., з яких: 110052 грн. 57 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17267 грн. 42 коп. - сума заборгованості за відсотками; 52798 грн. 73 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 20182 грн. 70 коп. - сума заборгованості за пенею. Однак позивачем підтверджено належними та переконливими доказами надання відповідачці первісним Позичальником - ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» грошових коштів лише в загальній сумі 53534 грн. 60 коп. Вказане стверджується платіжним дорученням №196286560 від 24.10.2016 року на суму 50000 грн. (перерахована на картковий рахунок [PERSON] ) та платіжним дорученням №196286559 від 24.10.2016 року на суму 3534 грн. 60 коп. (перерахована на погашення заборгованості [PERSON] ), (а.с. 10, 11). До того ж вказана сума визнається і самою відповідачкою. Додана позивачем до відповіді на відзив [PERSON] бухгалтерська довідка на суму 39765 грн. 40 коп. (а.с. 63) не може бути належним доказом отримання відповідачкою [PERSON] зазначених в ній коштів, оскільки вона не є первинним бухгалтерським документом. Отримання ж відповідачкою [PERSON] 22392 грн. (шляхом їх перерахування на оплату страхового платежу, як про це зазначено в Заяві № 9201432093 від 24.10.2016 року) взагалі не підтверджено жодним доказом. Таким чином факт отримання відповідачкою [PERSON] грошових коштів за Кредитним договором № 9201432093 від 24.10.2016 року доведений лише на суму 53534 грн. 60 коп. Крім того, з розрахунку заборгованості відповідачки [PERSON] вбачається, що нею в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 9201432093 від 24.10.2016 року було сплачено тіло кредиту в загальній сумі 5639 грн. 06 коп., а саме: 24.10. 2016 року - 1666 грн. 73 коп., 01.12.2016 року - 1796 грн. 68 коп., 05.01.2017 року - 2078 грн. 66 коп., 01.03.2017 року - 97 грн. 36 коп. (а.с. 15). Таким чином, із врахуванням вищевказаних проплат, заборгованість відповідачки по тілу кредиту складає 47895 грн. 17 коп., виходячи із розрахунку: 53534 грн. 60 коп. /сума отримана в кредит/ - 5639 грн. 06 коп. /сплачена сума по тілу кредиту/ = 47895 грн. 17 коп. Тому саме вказана сума кредиту (тіло) і підлягає до стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача - ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Враховуючи, що позивачем доведено належними доказами факт отримання відповідачкою [PERSON] кредитних коштів лише на загальну суму 53534 грн. 60 коп., а також враховуючи суми сплачених відповідачкою коштів на погашення тіла кредиту, до перерахунку підлягають і проценти, які позивач просить стягнути із відповідачки. Як вбачається із розрахунку заборгованості відповідачки [PERSON] за Кредитним договором № 9201432093 від 24.10.2016 року останній станом на 30.07.2018 року (на момент укладення Договору про відступлення права вимоги № 20180730) були нараховані лише річні проценти (графа 6 таблиці-розрахунку) розмір яких визначений Заявою № 9201432093 - 11,99% від суми боргу за договором, відповідно вони і підлягають до перерахунку з урахуванням вищевикладених доводів. Так, станом на 24.10.2016 року доведеним є отримання відповідачкою [PERSON] грошових коштів лише в сумі 53534 грн. 60 коп. В рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту відповідачкою спалчено в період з 24.10.2016 року по 30.11.2016 року - 1666 грн. 73 коп., в період з 01.12.2016 року по 04.01.2017 року - 1796 грн. 68 коп., в період з 05.01.2017 року по 31.01.2017 року - 2078 грн. 66 коп., в період з 01.03.2017 року по 31.03.2017 року - 97 грн. 36 коп. Відповідно з урахуванням цих проплат заборгованість відповідачки за договором складала станом на 24.10.2016 року - 51867 грн. 87 коп., станом на 01.12.2016 року - 50071 грн. 19 коп., станом на 05.01.2017 року - 47992 грн. 53 коп., станом на 01.03.2017 року - 47895 грн. 17 коп. Відповідно відсотки (річні в розмірі 11,99%) за період користування грошовими коштами з 24.10.2016 року по 01.12.2016 року /38 днів/ складають 647 грн. 45 коп., виходячи із розрахунку: 51867 грн. 87 коп. /сума боргу/ х 11,99% : 365 днів х 38 днів = 647 грн. 45 коп. Відсотки (річні в розмірі 11,99%) за період користування грошовими коштами з 01.12.2016 року по 05.01.2017 року /35 днів/ складають 575 грн. 68 коп., виходячи із розрахунку: 50071 грн. 19 коп. /сума боргу/ х 11,99% : 365 днів х 35 днів = 575 грн. 68 коп. Відсотки (річні в розмірі 11,99%) за період користування грошовими коштами з 05.01.2017 року по 01.03.2017 року /54 дні/ складають 851 грн. 32 коп., виходячи із розрахунку: 47992 грн. 53 коп. /сума боргу/ х 11,99% : 365 днів х 54 дні = 851 грн. 32 коп. Відсотки (річні в розмірі 11,99%) за період користування грошовими коштами з 01.03.2017 року по 31.03.2017 року /30 днів/ складають 472 грн., виходячи із розрахунку: 47895 грн. 17 коп. /сума боргу/ х 11,99% : 365 днів х 30 днів = 472 грн. Відсотки (річні в розмірі 11,99%) за період користування грошовими коштами з 01.04.2017 року по 30.07.2018 року - по день відступлення права вимоги та дату вказану в розрахунку /486 днів/ складають 7646 грн. 35 коп., виходячи із розрахунку: 47895 грн. 17 коп. /сума боргу/ х 11,99% : 365 днів х 30 днів = 7646 грн. 35 коп. Таким чином до сплати за період з 24.10.2016 року по 30.07.2018 року підлягали відсотки (річні - 11,99%) в загальній сумі 9768 грн., виходячи із наступного розрахунку: 647 грн. 45 коп. + 575 грн. 68 коп. + 851 грн. 32 коп. + 472 грн. + 7646 грн. 35 коп. = 9768 грн. За цей період відповідною було сплачено відсотки (річні - 11,99%) в загальній сумі 6178 грн. 09 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с. 15). Таким чином з урахуванням вищевказаних проплат загальна заборгованість відповідачки [PERSON] за відсотками за період з 24.10.2016 року по 30.07.2018 року складає 3589 грн. 91 коп., виходячи із наступного розрахунку: 9768 грн. /відсотки, які підлягали до сплати за вказаний період/ - 6178 грн. 09 коп. /плачені відсотки за вказаний період/ = 3589 грн. 91 коп. За таких підстав, до стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача - ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає заборгованість за Кредитним договором № 9201432093 від 24.10.2016 року в загальній сумі 51485 грн. 08 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 47895 грн. 17 коп., заборгованість за відсотками (річні - 11,99%) - 3589 грн. 91 коп. Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] в частині стягнення плати за управління кредитом в розмірі 52798 грн. 73 коп., оскільки умовами Кредитного договору № 9201432093 від 24.10.2016 року не передбачено плати за управління кредитом, тому ці позовні вимоги є безпідставними. Щодо посилання позивача у відповіді на відзив на позовну заяву (а.с. 59-62) на те, що Кредитним договором № 9201432093 від 24.10.2016 року, оформленим у вигляді Заяви № 9201432093 про отримання кредиту, передбачено такий вид нарахувань, як щомісячні відсотки у розмірі 2,69% від суми кредиту і саме їх мала сплачувати відповідачка, однак при формуванні розрахунку заборгованості була допущена помилка і було вказано, що це плата на управління кредитом, то суд зазначає наступне. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. В даному випадку, якщо позивач встановив, що ним допущено описку, насамперед в розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 9201432093 від 24.10.2016 року і відповідно в позовній заяві, в якій він просив стягнути із відповідачки [PERSON] саме плату за управління кредитом в розмірі 52798 грн. 73 коп., а не відсотки, то останній, реалізуючи своє право міг уточнитися із позовними вимогами до [PERSON] у спосіб, передбачений процесуальним законодавством, однак цього не зробив. А суд, в силу ч. 5 ст. 81 ЦПК України, не може грунтувати судове рішення на припущеннях. Разом з тим, суд враховує і те, що згідно Договору відступлення прав вимоги № 20180730 від 30.07.2018 року ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набула право вимоги до відповідачки [PERSON] за Кредитним договором № 9201432093 від 24.10.2016 року в сумі, яка станом на 30.07.2018 року складалася із: 110052 грн. 57 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17267 грн. 42 коп. - сума заборгованості за відсотками; 52798 грн. 73 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 20182 грн. 70 коп. - сума заборгованості за пенею (а.с. 21). та відповідно не набувала права вимоги за щомісячними відсотками у розмірі 2,69% від суми кредиту, щ стверджується витягом з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 20180730 від 30.07.2018 року (а.с. 21). Будь яких змін до вказаного Реєстру в установленому законом порядку не вносилося. Тому навіть з цих підстав, позовні вимоги позивача - ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в цій частині позову не підлягають до задоволення. При цьому, кошти сплачені відповідачкою [PERSON] , як плату за управління кредитом в загальній сумі 12448 грн. 48 коп., що відображені в графі 10 розрахунку заборгованості [PERSON] (а.с. 15), суд також не відмінусовує із загальної суми заборгованості, оскільки вони були отримані первісним Кредитором - ТзОВ ФК «ЦФР» саме, як плату за управління кредитом, і відповідно механізм їх повернення інший - як безпідставно отриманих коштів. Також суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» і в частині стягнення з відповідачки [PERSON] пені в розмірі 20182 грн. 70 коп., виходячи із наступного. Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Умовами Кредитного договору № 9201432093 від 24.10.2016 року передбачено сплата пені у розмірі 0,3% від загальної суми прострочення згідно з Графіком платежів. Стороною відповідача заявлялося клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до нарахування пені. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналіз норм статті 266 ЦК України, частини 2 статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. У своїй відповіді на відзив [PERSON] на позовну заяву (а.с. 59-62) позивач посилається на те, що згідно Умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР» редакція від 30.03.2015 року, які оприлюднені на веб-сайті кредитодавця ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua, а саме п. 7.2 до вимог, що виникають з Кредитного договору або у зв`язку з ним, застосовується позовна давність у десять років. Такі доводи суд вважає безпідставними, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Досліджені судом письмові докази у справі свідчать про те, що підписані відповідачкою умови кредитного договору у вигляді Заяви № 9201432093 від 24.10.2016 року на отримання кредиту не містять положень про збільшення позовної давності. Доказів ознайомлення позичальника [PERSON] з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень», затверджених наказом генерального директора ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень» від 08.052015 року № 6 в редакції від 30.03.2015 року, з якими б вона погодилася при підписанні Заяви № 9201432093 від 24.10.2016 року на отримання кредиту від ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень», позивачем не надано та відповідачкою не визнано, тому надані позивачем Умови отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору. Отже, правовий аналіз умов договору сторін та зміст зазначеної правової норми не дає підстав для висновку про застосування до спірних правовідносин збільшеної позовної давності до 10 років, оскільки при укладенні договору з [PERSON] кредитор не дотримався вимог, передбачених ч. 1 ст. 259 ЦК України, про погодження з споживачем умов про збільшення позовної давності. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що до пред`явлених вимог ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в частині стягненні пені слід застосувати положення частини 2 статті 258 ЦК України та з урахуванням поданої заяви відповідачем про застосування позовної давності в цій частині вимог, сума пені підлягає обрахуванню за останній рік невиконання основного зобов`язання в межах зміненого строку кредитування та заявлених вимог позивача. Як вбачається із розрахунку заборгованості [PERSON] (а.с. 15) пеня їй нарахована за період з 24.10.2016 року по 30.07.2018 року. До суду з даним позовом позивач звернувся 11.03.2019 року. Тому із врахуванням строку позовної давності до стягнення має підлягати пеня лише за період з 11.03.2018 року по 30.07.2018 року. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до Кредитного договору № 9201432093 від 24.10.2016 року така пеня підлягає до сплати у розмірі 0,3% від загальної суми прострочення згідно з Графіком платежів (тобто від суми яка прострочена на певний період із урахуванням Графіку платежів). Графік платежів був погоджений сторонами при умові видачі (виплати) відповідачці [PERSON] кредитних коштів в загальній сумі 115692 грн. (а.с. 5). В судовому засіданні позивачем доведено належними доказами факт видачі відповідачці [PERSON] грошових коштів лише у розмірі 53534 грн. 60 коп. Відповідно на вказану суму грошових коштів Графік платежів між сторонами Кредитного договору № 9201432093 від 24.10.2016 року не погоджувався. В силу цивільно-процесуального законодавства, суд не вправі самостійно встановлювати такий Графік, надаючи при цьому перевагу одній із сторін у справі. Відповідно за відсутності такого Графіку, суд не може і визначитися із загальної сумою прострочення станом на 11.03.2018 року, тобто на той період з якого мала б підлягати до сплати пеня (в межах строку позовної давності). Позивачем такого Графіку суду надано не було, хоча саме на нього, в силу ст. 12, 81 ЦПК України, покладений обов`язок доказування обставин, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. При цьому, суд враховує, що позивачу при подачі даного позову до суду було відомо, що факт видачі відповідачці [PERSON] грошових коштів в загальній сумі 115692 грн, як це передбачено Договором, не підтверджується відповідними доказами, оскільки самим позивачем було додано до позову лише два платіжні доручення на загальну суму 53533 грн. 60 коп. і лише 10.05.2019 року додано бухгалтерську довідку на суму 39765 грн. 40 коп., яка навіть при умові прийняття її судом в якості належного доказу (даний доказ не був взятий судом до уваги), також не доводить факту видачі відповідачці всієї суми грошових коштів, передбачених умовами Кредитного договору. Клопотань про призначення судово-бухгалтерської експертизи для визначення пені, сторонами, насамперед позивачем, на якого покладений обов`язок доказування, не заявлялося. А тому, з урахуванням викладеного, доказів, якими обґрунтовуються позовні вимоги в цій частині, суд приходить до висновку про відмову в стягненні з відповідачки [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» пені в розмірі 20182 грн. 70 коп., в зв`язку з їх недоведеністю. Таким чином, до стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача - ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає заборгованість за Кредитним договором № 9201432093 від 24.10.2016 року в загальній сумі 51485 грн. 08 коп. Що стосується стягнення з відповідачки судового збору, зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачці даного позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 3004 грн. 52 коп. при цьому ціна позову визначена в 200301 грн. 42 коп. Позовні вимоги позивача судом задоволені частково на суму 51485 грн. 08 коп., тоді як позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість в загальній сумі 200301 грн. 42 коп., тому до стягнення з відповідачки на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 772 грн. 28 коп., виходячи із наступного розрахунку: 51485 грн. 08 коп. х 3004 грн. 52 коп. : 200301 грн. 42 коп. = 772 грн. 28 коп. (позов задоволено на 25,7038% від його ціни, відповідно і судовий збір складає 25,7038% від загальної суми судового збору, тобто 772 грн. 28 коп.). За таких підстав, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 772 грн. 28 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial