Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.11.2010 року та Договору відступлення прав вимоги ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № CNL - 001/248/2005 від 13.10.2005 року, укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником є ЗАТ «ОТП Банк») та [PERSON] Відповідно до цього договору відповідач отримав кредит на суму 32 000 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом. Проте [PERSON] не виконав належним чином своїх зобов'язань перед кредитором, у зв'язку з чим станом на 23.12.2013 року виникла заборгованість в сумі 19 765,77 доларів США, що станом на 23.12.2013 року складає еквівалент 157 987,79 грн. і складається з: залишку заборгованості за кредитом - 18 256,63 доларів США (еквівалент 145 925,24 грн.) та заборгованості за нарахованими і несплаченими відсотками - 1 509,14 доларів США (еквівалент 12 062,56 грн.). Крім того, відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору, відповідачу нарахована пеня за кожен день прострочення в розмірі 1% від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу і дана сума станом на 23.12.2013 року складає 19 765,77 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором 13.10.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] укладений договір поруки, відповідно до якого [PERSON] зобов`язалась солідарно відповідати за повне і своєчасне погашення боргу [PERSON] Позивач просив стягнути солідарно суму боргу з відповідачів. В судовому засіданні представник позивача Бойко Л.В. підтримала позов, суду пояснила, що кредитний договір CNL-001/248/2005 був укладений із [PERSON] 13.10.2005 року і до нього були укладені додаткові договори - від 04.11.2008 року, від 21.05.2007 року та від 27.06.2013 року, проте в зв`язку з переходом на інше програмне забезпечення при зазначенні номера і дати основного кредитного договору сталась помилка. Кредитного договору із [PERSON] № CL-001/248/2005 від 13.11.2005 року не існує, проте з ним укладались ще кредитні договори в 2006 році та в 2008 році. На укладення додаткових договорів [PERSON] дала нотаріально посвідчену заяву, вона була ознайомлена із текстом договорів, крім того, в п. 2.2 договору поруки вона зазначила, що порукою забезпечені боргові зобов`язання [PERSON] в разі зміни їх суми. Вимоги про повернення кредиту надсилались відповідачам 12.02.2013 року, проте в їх тексті також сталась технічна помилка щодо дати кредитного договору і назви кредитора. Зазначила, що сума пені за період з 29.07.2013 року до 23.12.2013 року становить 12 465,64 грн., що підтверджується розрахунком позовних вимог (а.с. 129-130 т.1) і в позовній заяві відносно суми пені існує описка. Додала, що по тілу кредиту [PERSON] останній раз вносив плату ще в 2008 році, а по відсотках - 27.06.2013 року. Представники відповідачки [PERSON] - [PERSON], [PERSON] не визнали позов, подали письмові заперечення. Суду пояснили, що порука [PERSON] припинена на підставі ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України, оскільки строк виконання зобов`язання в кредитному договорі зазначений - 13.10.2011 року і до 14.03.2012 року АКБ «Райффайзенбанк Україна» вимог до поручителя не пред`явив. Крім того, зобов`язання [PERSON] було змінене без згоди поручителя - [PERSON] на підставі двох додаткових договорів від 21.05.2007 року та від 04.11.2008 року. Також вважають, що при оформленні додаткових договорів та вимог до боржників, банк допустив ряд помилок, в тому числі щодо дати укладення кредитного договору і номера і це дає підстави стверджувати, що вимоги банку не підтверджені належними і допустимими доказами. Також розрахунок пені є необґрунтованим і він не відповідає сумі, що зазначена в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Позов не оспорив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність не надавав. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача [PERSON] Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору № СNL - 001/248/2005 від 13.10.2005 року, укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON], відповідач отримав кредит в сумі 32 000 доларів США зі сплатою 11,5% річних на строк до 13.10.2011 року (а.с. 6-9). За порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору (п. 4.1.1 договору). 21.05.2007 року із [PERSON] був укладений додатковий договір № CNL-001/248/2005/1 до кредитного договору від 13.10.2005 року, відповідно до якого був викладений в новій редакції п. 1.9.1 щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому (а.с. 136 т. 1). 04.11.2008 року укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору від 13.10.2005 року, відповідно до якого викладено п. 1.9.1 в новій редакції (а.с. 137 т. 1). На підставі положень договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.11.2010 року, укладеного між банком і ТОВ «ОТП Факторинг Україна», останній набув всіх прав вимоги за кредитним договором, укладеним між банком і позичальником. В зв`язку з укладенням між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору комісії від 05.11.2010 року з усіма наступними змінами і доповненнями, всі права та обов`язки за додатковим договором від 27.06.2013 року належать ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (а.с. 10 т.1). 27.06.2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору № CL-001/248/2005 від 13.11.2005 року, відповідно до якого сторони домовились внести зміни і доповнення до кредитного договору - п. 3 ч. 1 кредитного договору щодо процентної ставки - 0% річних та решти змін (а.с. 10-14 т. 1). Відповідно до додатку № 1 до додаткового договору № 2 (графік платежів) дата останнього погашення - 29.12.2017 року. Враховуючи те, що додатковому договорі № 2 невірно зазначена дата кредитного договору та номер, проте ТОВ «ОТП Факторинг» підтвердив відомості щодо укладення цього додаткового договору і додаткового договору від 04.11.2008 року саме до кредитного договору № СNL - 001/248/2005 від 13.10.2005 року із [PERSON], інших договорів за 2005 рік із таким самим (схожим) номером немає (а.с. 208 т. 2), суд вважає, що описки в даті і номері кредитного договору є очевидними, тому вважає заперечення представників відповідачів в цій частині безпідставними. 13.10.2005 року із [PERSON] укладений договір поруки, відповідно до якого вона зобов`язалась солідарно відповідати за повне, своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань за кредитним договором № СNL - 001/248/2005 від 13.10.2005 року (а.с. 15 т. 1). Порукою також забезпечені боргові зобов`язання в разі зміни їх суми, відповідно до п. 2.1 договору. Банк виконав свої зобов`язання за кредитом належним чином, надавши відповідачу [PERSON] кредитні кошти, проте [PERSON] належним чином своїх зобов`язань не виконав. Суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними, тому регулюються нормами глав ст. 47-49 ЦК України і спеціальними нормами глав 71, 73 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с. 129-130 т. 1), який не був оспорений відповідачами, заборгованість по кредиту становить 18 256,63 доларів США, заборгованість по відсоткам - 1509,14 доларів США, заборгованість по пені - 12 465,64 грн. Відповідно до наданого розрахунку пеня нарахована за період з 29.07.2013 року по 23.12.2013 року, що відповідає вимогам п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Дана сума підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку. Позов в частині стягнення пені в сумі 19 765,77 грн. задоволенню не підлягає, оскільки дана сума не підтверджена належним розрахунком. Суд вважає безпідставним твердження представників відповідачки [PERSON] щодо припинення поруки на підставі ч. 1, ч. 4 ст. 559 ЦК України. Так, відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору поруки договір набирає чинності з дня підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі (а.с. 15 т. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за основним договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За умови пред`явлення банком боржнику і поручителю вимог про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 24.09.2014 року в справі № 6-106цс14. В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до п. 2.1.5.1 додаткового договору № 2 до кредитного договору від 27.06.2013 року у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань понад 92 календарних дні чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів (правочинів), укладених між банком і позичальником та /чи між кредитором і позичальником та/чи між банком і третіми особами, та /чи між кредитором та третіми особами, що існували на момент укладання кредитного договору чи додаткового договору, чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 календарних днів (строк порушення зобов`язань), …, сторони домовились, що позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору в зв`язку з чим позичальник зобов`язаний погасити боргові зобов`язання в повному розмірі та в строки відповідно до п.п. 2.1.5.2 додаткового договору. В п. 2.1.5.2 сторони погодили, що незважаючи на інші положення кредитного договору, кредитор має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначений кредитором частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов`язань за кредитним договором чи іншими укладеними з банком/кредитором договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги. Так, досудові вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» були направлені [PERSON] і [PERSON] 12.02.2013 року, проте додатковий договір, в якому сторони погодили умови вищенаведених п.п. 2.1.5.1, 2.1.5.2 був укладений 27.06.2013 року, тобто після надіслання письмових вимог. Також [PERSON] подала ТОВ «ОТП Факторинг Україна» письмову заяву, посвідчену нотаріусом 04.07.2013 року, відповідно до якої вона дала згоду на укладання із [PERSON] додаткового договору до кредитного договору від 13.10.2005 року, підтвердила, що із текстом додаткового договору ознайомлена, заперечень не має, всі умови попередньо обговорені (а.с. 135 т. 1). Суд вважає, що дана заява має юридичну силу, незалежно від того, що вона подана 04.07.2013 року, оскільки [PERSON] належним чином висловила свою згоду на укладення додаткового договору, погодилась на внесення змін до кредитного договору і вважає дані умови вигідними. Вчиняючи дії щодо підписання додаткового договору і надаючи згоду на його підписання [PERSON] і [PERSON] знали і розуміли, що відповідальність по кредитному договору № СNL - 001/248/2005 від 13.10.2005 року настає перед новим кредитором - ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Сторони в цей самий день погодили порядок реструктуризації заборгованості і [PERSON] вніс 2328,30 доларів США на погашення відсотків, що підтверджується розрахунком боргу (а.с. 229 т. 2, а.с. 129 т. 1). Протягом наступних 92 днів [PERSON] по кредиту не розраховувався. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову Таким чином, звертаючись до суду із позовом про дострокове солідарне стягнення боргу з боржника і поручителя, банк змінив в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання та виконав вимоги п.п. 2.1.5.1, 2.1.5.2 додаткового договору № 2 від 27.06.2013 року, тому порука не є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Також безпідставним є твердження представників відповідачки [PERSON] що порука припинена відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки поручитель надала письмову згоду на укладення додаткового договору і вважала умови договору вигідними (а.с. 135 т. 1). Підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати в сумі 3441 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 1).

Outcome: dismissed