Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги наступним. 18 квітня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а також додаток до вказаного договору (в рамках обслуговування продукту «Максимум»). Відповідно до п. 1 додатку до договору на підставі анкети-заяви банк відкрив рахунок № [NUMBER] у валюті гривні та випустив міжнародну платіжну карту DMC Gold строком дії 2 роки з моменту її випуску, у відповідності з п. 2.1. додатку ліміт відновлюваної кредитної лінії склав 75 000 грн., процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії згідно з п. 2.2. додатку - 3,5 % річних на торгові операції та на операції зняття коштів. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 10 000 грн. 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 621018088 від 18 квітня 2012 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником. 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Кредитні ініціативи» та боржником. 16 січня 2019 року ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 621018088 від 18 квітня 2012 року. Враховуючи наведене, позивач наділений правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» такі права втратило. За період користування кредитними коштами позичальником здійснено часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена та станом на 07 липня 2020 року складає 48 774,17 грн., яка складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 21 258,97 грн., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги в розмірі 27 515,2 грн. На підставі ст.ст. 525, 526, 611, 625, 1054, 1049 ЦК позивач просив стягнути з відповідача вказану суму боргу, понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2 101 грн. та понесені витрати правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. Відповідач надав суду відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги він не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та зазначив наступне. [PERSON] не заперечує факту укладення ним 18 квітня 2012 року кредитного договору з ПАТ «Альфа-Банк». Спочатку він сплачував заборгованість за кредитними коштами, але в зв`язку із сімейними обставинами позивач припинив погашення кредиту, остання виплата в рахунок погашення кредиту ним була зроблена 25 січня 2013 року. Саме з цього часу у банку виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення боргу, однак банк своїм правом не скористувався, бажаючи збільшити борг, продовжував нараховувати проценти, пеню і штрафи за кредитом. Позивачем не доданий до позову розрахунок заборгованості за позовом, що унеможливлює зробити висновок про час останнього платежу за кредитом. Таким чином, банк терміново, вже по закінченню строку позовної давності, встановленого ЦК України, без повідомлення відповідача та отримання його згоди уклав договір про переуступку боргу з ТОВ «Кредитні ініціативи», яке в подальшому прередало борг до ТОВ «ФК «ВЕСТА», останнє уклало договір про переуступку боргу з ТОВ «Вердикт Капітал». Позивач, в свою чергу, в квітні 2019 року звертався до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з відповідача боргу по кредиту, але рішенням Бердянського міськрайонного суду від 11 вересня 2020 року виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню. Представником позивача було надано відповідь на відзив, в якому зазначено обставини, раніше викладені в позовній заяві, а також вказано, що у відповідності з п. 13.3 розділу Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» сторони домовились, що позовна давність по спорам, що випливають із договору, включаючи, але не обмежуючись відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів) тощо, становить 10 років. Вказане застереження є договором про збільшення строку позовної давності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це позасудове врегулювання спору. Сума, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, боржником не сплачена, а сам напис скасований в судовому порядку. Підстави, які слугують визнанню виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає задоволенню, різняться від тих підстав, які суду слід оцінити/встановити в рамках даної справи. У відповідності з ч. 1 ст. 10 Конституції України, ч.ч. 1, 4 ст. 9 ЦПК України, відповідно яких цивільне судочинство повинно проводитись державною мовою, відсутні підстави для долучення до матеріалів справи документа з назвою «отзыв на иск». Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Крім зазначеного, пояснив, що раніше в паспорті та усіх офіційних документа його прізвище українською мовою було вказано « [PERSON] ». Після зміни паспорту в 2017 році правильне написання прізвища позивача українською мовою - « [PERSON] ». Представник відповідача пояснив суду, що право на звернення до суду по стягненню боргу за кредитним договором, укладеним 18 квітня 2012 року, виникло 25 січня 2013 року, тобто з дня здійснення [PERSON] останнього платежу. Відповідачу не було відомо про переуступку боргу, в договірних відносинах з позивачем він не перебував. ТОВ «Кредитні ініціативи» повинно було додати до позову повний розрахунок суми боргу, а не виписку з реєстру боржників. Зазначив, що на час звернення позивача до суду з даним позовом сплинув строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України. Позивач раніше звертався до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, який рішенням Бердянського міськрайсуду було визнано таким, що не підлягає виконанню. Крім зазначеного, сума боргу не повинна перевищувати суми кредиту. Оскільки позивачем не надано документів, які були витребувані судом, а саме - розрахунку боргу за весь період існування кредитних правовідносин відповідача, просив залишити позов без розгляду, або відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 18 квітня 2012 року [PERSON] (на момент підписання - згідно паспорту [NUMBER] [PERSON] ) підписав анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб з видачі та обслуговування прибуткової картки з кредитом (а.с. 9); додаток до публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Прибуткова картка з кредитом») (а.с. 10); довідку про умови кредитування з використанням картки «Прибуткова картка з кредитом» (а.с. 11). Відповідно до п. 1 додатку до договору на підставі вказаної анкети-заяви банк відкрив рахунок № [NUMBER] у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну карту DMC Gold строком дії 2 роки з моменту її випуску. У відповідності з п. 2.1. додатку ліміт відновлюваної кредитної лінії склав 10 000 грн., процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії згідно з п. 2.2. додатку - 3,5 % річних на торгові операції та на операції зняття коштів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 10 000 грн. Відповідач, в свою чергу, що останнім не спростовується, свої обов`язки виконував не належним чином, щомісячні платежі сплачував не в повному обсязі, припинивши погашення боргу в 2013 році. За нормою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, відповідно до якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язався відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору (а.с. 66). 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено договір факторингу № 2016-1КІ/ВЕСТА, у відповідності з п. 2.1. якого за грошові кошти клієнт відступив фактору, а фактор набув належне клієнту право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку № 1-1 до договору; сторони погодили, що до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах, передбачених основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів (а.с. 67-77). У відповідності з додатковою угодою до вказаного договору сторони домовились п. 2.1. розділу 2 договору факторингу від 26 грудня 2018 року № 2016-1КІ/ВЕСТА змінити та визначили, що до фактора переходять, в тому числі, права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів (а.с. 78). Згідно з актом приймання передачі реєстру боржників від 14 січня 2019 року до договору факторингу від 26 грудня 2018 року № 2016-1КІ/ВЕСТА клієнт передав, а фактор прийняв згідно з вимогами п. 2.3.1. договору реєстр боржників клієнта, загальна кількість яких становить 71 063, загальний розмір заборгованості становить 1 283 137 810,23 грн. за тілом, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами; 483 980 398,98 грн. - за штрафними санкціями (неустойкою, пенею) (а.с. 79). 16 січня 2019 року ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір відступлення права вимоги № 16-01/19/1, відповідно до п. 2.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступив новому кредитору належне йому право вимоги до боржників, а новий кредитор зобов`язався прийняти право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься а додатку 1-1 до договору. Сторони погодили, що до нового кредитора переходять всі права, які належать первісному кредитору за основними договорами, на умовах, передбачених основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів (а.с. 82-91). Додатковою угодою до вказаного договору від 17 січня 2019 року сторони домовились п. 2.1. розділу 2 договору відступлення прав вимоги від 16 січня 2019 року № 16-01/19/1 змінити та викласти в іншій редакції, згідно з якою сторони погодили, що по факту відступлення прав новий кредитор стає стороною всіх основних договорів, укладених між первісним кредитором та позичальниками, та до нового кредитора переходять всі права, які належать первісному кредитору за основними договорами, на умовах, передбачених основними договорами, в тому числі - права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів (а.с. 97). Відповідно до витягу з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, що є додатком до договору про відступлення прав вимоги від 16 січня 2019 року, залишок по тілу кредиту за кредитним договором № 2605307135 (позичальник - [PERSON] ) складає 21 258,97 грн., по пеням і штрафам - 27 515,2 грн. (а.с. 65). Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 11 вересня 2020 року було задоволено позов [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи - приватний нотаріус Ірпенського міського нотаріального округу Кондратюк В.С., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (а.с. 140-142), при чому, як вбачається з вказаного рішення, ТОВ «Вердикт Капітал» зверталось до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором від 18 квітня 2012 року в розмірі 74 715,39 грн. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Приписами ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В обґрунтування позовних вимог позивачем надано суду розрахунок заборгованості відповідача перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 07 липня 2020 року, у відповідності з яким заборгованість по основній сумі кредиту станом на день покупки (16 січня 2019 року) становить 21 258,97 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 27 515,20 грн. (а.с. 64). Оскільки позивачем не було надано суду повний розрахунок заборгованості по договору, укладеному 18 квітня 2012 року між ПАТ «Альфа-банк» та [PERSON] , що позбавляє суд перевірити правильність такого розрахунку, враховуючи факти, встановлені рішенням Бердянського міськрайонного суду від 11 вересня 2020 року, відповідно до якого позивач вважав безспірною та доведеною суму боргу [PERSON] в розмірі 74 715,38 грн., ухвалою суду від 19 листопада 2020 року за клопотанням представника відповідача такий розрахунок був витребуваний у ТОВ «Вердикт Капітал». На виконання вказаної ухвали позивачем було надано суду розрахунок заборгованості, аналогічний розрахунку, доданому до позовної заяви, тобто такий, що не містить повних відомостей за період з дати укладення кредитного договору до дня звернення позивача до суду з даним позовом (а.с. 178). Крім зазначеного, позивачем суду надано копію відповіді АТ «Альфа-Банк» від 22 грудня 2020 року № 29035/БТ-26-б/б, з якої вбачається, що стосовно надання позивачу додаткових доказів йому необхідно звертатися до ТОВ ФК «ВЕСТА» (а.с. 188). Будь-які відомості про звернення позивача до ТОВ ФК «ВЕСТА» із запитами про надання інформації у суду відсутні. З клопотанням про витребування додаткових доказів у зв`язку з неможливістю їх отримання позивач до суду не звертався. Крім зазначеного, на обґрунтування позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» посилалось на договори відступлення прав вимоги, укладені 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» та 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА», однак, позивачем не було надано суду копії додатків (витяги з додатків) до вказаних договорів, які би містили інформацію про передачу боргу саме за договором, укладеним 18 квітня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. ТОВ «Вердикт Капітал» не заперечувало проти розгляду справи за відсутності представника позивача, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19). Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив судам, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд зазначає, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (в тому числі - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Проте, враховуючи, що такий розрахунок позивачем суду не надано, [PERSON] періодично здійснював погашення за наданим кредитом (а.с. 193, 194), суд позбавлений можливості встановити дійсний розмір заборгованості за тілом та відсотками у відповідні періоди, навести відповідний розрахунок, а також вирішити клопотання про застосування строку позовної давності, про яку було заявлено представником відповідача. За таких обставин, з урахуванням того, що суд позбавлений самостійно здійснити розрахунок заборгованості на погоджених сторонами кредитного договору умовах у зв`язку з ненаданням позивачем вихідних даних, що є його процесуальним обов`язком, позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» не можуть бути задоволені.

Outcome: dismissed