Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

ТОВ «Вердикт Фінанс» звернулося з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 30.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк») та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11377460000, за яким банк надав відповідачу кредит в сумі 25963,63 доларів США, що в еквіваленті станом на час надання кредиту становить 125788,59 грн., зі сплатою 13,50 % річних на строк до 30.07.2015 року. Для забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором було укладено договір поруки від 30.07.2008 року № 220275, за яким [PERSON] виступила поручителем за вказаним кредитним договором. 20.04.2012 року між ПАТ «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу, згідно умов якого позивач отримав право вимоги заборгованості по кредитним зобовязанням від відповідачів. У свою чергу 20.04.2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/12-КВ, згідно умов якого позивач отримав право вимоги заборгованості по кредитним зобовязанням від відповідачів. Незважаючи на викладене Відповідач не виконав свого обовязку та перестав повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Оскільки відповідач свої обовязки щодо повернення кредиту належним чином не виконує, то станом на 20.11.2017 року має прострочену заборгованість у сумі 409947,84 грн., з них: 192544,62 грн. заборгованість по основній сумі кредиту; 71755,82 грн. заборгованість за відсотками станом на момент переуступки вимоги; 145627,40 грн. нараховані відсотки з моменту переуступки вимоги по дату розрахунку. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив в якому просила відмовити у задоволенні позову відносно неї, оскільки в договорі поруки не визначена дата, до якої діє порука. Тому вважає, що строк дії поруки у відповідності до ст.ст. 559, 251, 252 ЦК України сплинув після шести місяців від дня укладення поруки 30.07.2008 року. Також подала клопотання про застосування позовної давності, оскільки заборгованість виникла на момент відступлення права вимоги, а саме з 14.05.2012 року, натомість відповідач звернувся з позовом лише 27.11.2017 року, тим самим пропустив строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він не погоджувався з мотивами, наведеними у відзиві, так як дія основного договору закінчується 30.07.2015 року, а позов поданий 07.11.2017 року, тому строк позовної давності позивачем не пропущений. Оскільки в договорі поруки зазначено, що він діє до повного припинення виконання всіх зобовязань боржника за основним договором, тому [PERSON] підтвердила, що сторони притримуються загальних умов щодо строків позовної давності, тому строк дії поруки не завершився. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, також було розміщено оголошення, яке було розміщене на офіційному Веб-порталі «Судова влада» сайті Золотоніського міськрайонного суду 15.03.2018 року, однак відзиву на позовну заяву не надав, будь-яких клопотань про відкладення розгляду не заявляв. За вказаних обставин суд вважає за можливе проводити розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Згідно умов договору №11377460000 від 30 липня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], останньому було надано кредит у сумі 25963,63 доларів США, що в еквіваленті станом на час надання кредиту становить 125788,59 грн., зі сплатою 13,50 % річних на строк до 30.07.2015 року. Отриманий кредит погашається щомісячно в дату та розмірі , зазначених в Графіку платежів. Відповідач погодився із умовами отримання та повернення суми кредиту, про що свідчить його підпис на договорі. 20.04.2012 року між ПАТ «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу, згідно умов якого позивач отримав право вимоги заборгованості по кредитним зобовязанням від відповідачів. У свою чергу 20.04.2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/12-КВ, згідно умов якого позивач отримав право вимоги заборгованості по кредитним зобовязанням від відповідачів. Як вбачається із ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, після переходу прав вимоги заборгованості до фактора, останній має право нараховувати, в якості нового кредитора, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов'язкові платежі по відношенню до боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі повязані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та не сплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів, в тому числі тих, які можуть виникнути у майбутньому, у зв'язку з нарахуванням фактором, в якості нового кредитора, процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів по відношенню до боржників. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належними чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В оцінці поведінки сторін суд враховує, що кожна сторона в договірному зобов'язанні має діяти розсудливо та добросовісно, розуміючи значення своїх дій та приймаючи на себе усі юридичні наслідки таких дій. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 20.11.2017 року має прострочену заборгованість у сумі 409947,84 грн., з них: 192544,62 грн. заборгованість по основній сумі кредиту; 71755,82 грн. заборгованість за відсотками станом на момент переуступки вимоги; 145627,40 грн. нараховані відсотки з моменту переуступки вимоги по дату розрахунку. З вказаної суми позивач просить стягнути лише заборгованість по основній сумі кредиту, що відповідає принципу диспозитивності закріпленого у ст. 13 ЦПК України, тому вимоги про стягнення заборгованості по основній сумі кредиту підлягають до задоволення. В частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості з поручителя суд зазначає наступне. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). У разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позов до поручителя. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не вправі. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Outcome: partial