Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.10.2015 року [PERSON] уклав з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредитний договір № 151011-145807 та отримав кредит від позивача в розмірі 1500,00 грн. Відповідно до п.3.1. договору відповідач зобовязаний повернути отримані грошові кошти в розмірі 1500,00 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 900,00 грн., що разом складає 2400,00 грн., у строк до 09.11.2015 року. 11.11.2015 р. відповідач сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 960,00 грн. та пролонгував договір строком до 11.12.2015 р., зобовязавшись повернути кредит разом із відсотками у розмірі 2400,00 грн. Потім 14.12.2015 р. сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 300,00 грн. Разом з тим, в порушення договірних умов відповідач станом на 16.02.2017 р. не виконує свої зобовязання щодо повернення отриманих грошових коштів в розмірі 1500,00 грн., а також сплати процентів за користування кредитом. Згідно з п.4.4 договору у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту, до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді неустойки пені з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 090,00 грн. та судовий збір. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, якою просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовної заяви в частині вимог про стягнення пені за період 12.12.2015 р. по 16.02.2017 р. заперечує, просить застосувати позовну давність в один рік. Тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Розглянувши матеріали справи, письмові пояснення відповідача, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Служба миттєвого кредитування» підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.10.2015 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено кредитний договір № 151011-145807, відповідно до умов якого [PERSON] отримав суму у розмірі 1500,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером №2/37 від 11.10.2015 р., строком до 09.11.2015 р. (дата повернення кредиту) зі сплатою процентів у розмірі 900, 00 грн. та зі сплатою неустойки при виникненні заборгованості у розмірі 2% за кожен день користування кредитом. Кредитний договір складається з умов надання та обслуговування кредитів, заяви-анкети для отримання кредиту, підписавши яку [PERSON] підтвердив свою згоду на укладення договору. Згідно з п. 3.1.1 умов надання та обслуговування кредитів, клієнт зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в дату повернення кредиту, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до цих умов, договору та/або умов відповідної угоди сторони. Відповідно до п. 2.3.1 умов надання та обслуговування кредитів, клієнт має право звернутися до Товариства з пропозицією (офертою) про продовження строку користування кредитом не пізніше дати повернення кредиту. Умовою акцепту Товариством пропозиції (оферти) клієнта про продовження строку користування кредитом є погашення клієнтом процентів за користування кредитом, нарахованих на дату повернення кредиту, способом, зазначеним в п. 3.1.1.2 цих умов Згідно з п. 4.3. умов надання та обслуговування кредитів, за порушення строків повернення кредиту клієнт зобовязується сплачувати Товариству неустойку у вигляді пені у відсотках від суми кредиту, у розмірі, що вказана в заяві-анкеті за кожен день простроченого або неналежного платежу за кредитним договором у розмірі та порядку, що наведений у п. 4.4. умов. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. \~Згідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити \~проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов'язань. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, у разі порушення зобов'язання боржник повинен відшкодувати збитки. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON] не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, та допустив заборгованість по кредиту, чим порушує умови договору, припинив погашення кредиту та процентів в порядку і строки, передбачені договором, і станом на 16.02.2017 р. утворилася заборгованість \~за кредитним договором, а тому повинен нести відповідальність, передбачену договором та сплатити штрафи передбачені договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 151011-145807, у зв'язку з невиконанням [PERSON] умов договору щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, заборгованість відповідача за договором перед позивачем станом на 16.02.2017 р. становить суму у розмірі 15 090,00 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 1500,00 грн., заборгованості по процентам за договором у розмірі 690,00 грн., пені за договором у розмірі 12\~900,00 грн. На підставі викладеного, дослідивши надані ТОВ «Служба миттєвого кредитування» письмові докази, суд перевіривши правильність розрахунків ТОВ «Служба миттєвого кредитування», приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості у розмірі 13 200,00 грн. Так, стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача пені суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно із п. 1 ч.2 ст. 258, ч. 1 ст. 549, ч. 3 ст. 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право, оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір штрафних санкцій (неустойки) через її не співмірність із розміром основного зобовязання. Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобовязання, санкція у вигляді пені спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобовязань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її забезпечення. Пунктом 27 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року розяснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.\~ Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Враховуючи зазначені обставини, вочевидь неспівмірність\~між нарахованою пенею і порушенням зобовязання, а також\~

Outcome: partial