Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивачка [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , 23.02.2021 року звернулася у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення про надання дозволу її з відповідачем [PERSON] неповнолітньому синові [PERSON] , [INFO] , на тимчасовий виїзд за межі України, зокрема на навчання у Республіку Польща, без згоди батька. Позов обґрунтовано тим, що сторони по справі є колишнім подружжям, а шлюб між ними було розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим 27.10.2015 року у цивільній справі № 456/4121/15-ц, провадження № 2/456/2014/2015, котре 09.11.2015 року набрало законної сили. За час перебування у шлюбі, у сторін народилося син [PERSON] , [INFO] , який на даний час є неповнолітнім та після розірвання між сторонами шлюбу проживає разом із позивачкою за зареєстрованим її місцем проживання - у [ADDRESS] . Відповідач участі у вихованні зазначеного сина не приймає. Позивачка є фізичною особою-підприємцем, має стабільний дохід, у зв`язку з чим має можливість забезпечити сина усім необхідним, у тому числі й належним рівнем навчання закордоном. Так, позивачка домовилась із місцевим навчальним закладом освіти у Раковіцах Вєльких Республіки Польща, а саме економічно-технічною школою, щодо можливості навчання там сина, а останній, у свою чергу, із задоволенням вивчає польську мову, хоче навчатися закордоном. Однак відповідач як батько їх з позивачкою неповнолітнього сина, не надає передбаченої законом згоди на його тимчасовий виїзд до Республіки Польща на навчання, без належного мотивування, що унеможливлює також подання у консульство документів на оформлення візи для виїзду з України. Відповідач у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , до нього про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина за межі України без згоди батька, не подав. У судовому засіданні під час розгляду справи по суті відповідач мотивував свою відмову надавати дозвіл на виїзд сина на навчання за кордон тією обставино, що він вважає, що неповнолітній син, навчаюсь у Республіці Польща, у подальшому може залишитися там на постійне місце проживання, що стане перешкодою для покладення на нього у майбутньому обов`язку по утриманню батька, оскільки відповідач буде потребувати такого утримання від свого сина в силу незадовільного стану здоров`я. Третя особа, котра не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, однак у поданому 27.04.2021 року за вх. № 8185 клопотанні про розгляд справи без участі такого представника, просила врахувати позицію, згідно котрої неповнолітній син сторін по справі [INFO] досяг шістнадцятирічного віку, а тому має право на вільний самостійний виїзд за межі України, у тому числі й на навчання, без згоди батька, а тому немає потреби узгоджувати з батьком те, що не передбачено законом. Заяви та клопотання учасників справи. 27.04.2021 року за вх. № 8185 від третьої особи, котра не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 16.03.2021 року, після отримання інформації про зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування) відповідача, який не має статусу підприємця, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) її учасників. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду справи по суті - приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області за адресою: м. Стрий, вул. Т. Шевченка, буд. 89, 05.04.2021 року, 11.00 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 04.04.2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судове засідання відкладено у зв`язку із неявкою відповідача вперше без повідомлення ним про причини своєї неявки. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду справи по суті - приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області за адресою: м. Стрий, вул. Т. Шевченка, буд. 89, 28.04.2021 року, 12.30 год.. Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження. У судове засідання щодо розгляду даної справи по суті з`явились позивачка та відповідач. Судом задоволено клопотання третьої особи, котра не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, про розгляд справи по суті без участі її уповноваженого представника та ухвалено проводити розгляд цієї справи по суті за даної явки осіб. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , за пред`явленими його матір`ю [PERSON] в його інтересах позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких прав його батька [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданим Гірненською сільською радою Стрийського району Львівської області 17.03.2005 року (копії міститься у справі, а. с. 9). Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим 27.10.2015 року у цивільній справі № 456/4121/15-ц, провадження № 2/456/2014/2015, за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (копія міститься у справі, а. с. 7), шлюб між сторонами у даній справі розірвано. Рішення суду 09.11.2015 року набрало законної сили. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області про реєстрацію місця проживання особи від 29.09.2020 року за вих. № 689 (оригінал міститься у справі, а. с. 8), неповнолітній [PERSON] , [INFO] , після розірвання між сторонами у справі шлюбу проживає разом із позивачкою як матір`ю за зареєстрованим у встановленому порядку її місцем проживання - у [ADDRESS] . Отже, неповнолітній син сторін по справі проживає разом з позивачкою як матір`ю, проти чого відповідач не заперечує і спору щодо визначення місця проживання їх сина у сторін немає. Судом також встановлено, що [INFO] неповнолітньому синові сторін по справі виповнилося шістнадцять років, він документований паспортом громадянина України (копія мітиться у справі, а. с. 10) та паспортом громадянина України для виїзду за кордон (копія мітиться у справі, а. с. 11). Норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Статтею 33 Конституції України закріплено право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Право громадян України на свободу пересування детально регламентоване статтею 313 ЦК України, за змістом котрої право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом, визначено як обов`язкове виключно для фізичних осіб, які не досягли шістнадцяти років. У свою чергу, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України (ч. 3 ст. 313 ЦК України). Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, а також порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (із змінами та доповненнями), статтею 2 котрого визначено перелік документів, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, серед котрих, з-поміж іншого, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. У свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року за № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (із змінами та доповненнями) були затверджені відповідні Правила, пунктами 3 та 4 котрих також визначено, що обов`язкова згода обох батьків (усиновлювачів) для виїзду з України необхідна виключно для осіб, які не досягли шістнадцятирічного віку. Натомість такий документ як згода батьків на виїзд з України не значиться у переліку документів, що дають право на тимчасовий виїзд з України і в`їзд в Україну, наведеному у пункті 2 зазначених Правил, котрі стосуються усіх громадян України, у тому числі й неповнолітніх, які досягли шістнадцятирічного віку. Висновок суду за результатами розгляду справи. Оскільки неповнолітній [PERSON] [INFO] досяг шістнадцятирічного віку, то на нього з вказаної дати поширюються загальні положення чинного законодавства про свободу пересування, котрі врегульовують право громадян України на вільний самостійний виїзд за її межі. У свою чергу, для таких громадян України, згода батьків на їх тимчасовий виїзд за кордон, у тому числі й на навчання, не передбачена. З огляду на вказане, суд переконаний, що право неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , на виїзд з України на навчання до Республіки Польща, починаючи з дати, коли йому виповнилося шістнадцять років, відповідачем як його батьком не вважається порушеним. Суд зазначає, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , будучи документованим паспортом громадянина України для виїзду за кордон, котрий відноситься до визначеного у ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» переліку документів, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, вільний у здійснені свого права щодо самостійного тимчасового виїзду за межі України за наявними потребами. Щодо тверджень позивачки про те, що існують також перешкоди в оформленні неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , документів для подання візи для виїзду на навчання у Республіку Польща, то такі нею не обґрунтовані належними й допустимими доказами, проте, навіть у випадку їх обґрунтування, може мати місце відновлення ймовірного порушеного права останнього в інший спосіб, аніж той, котрий обрала позивачка в інтересах зазначеного неповнолітнього сина у межах пред`явлених позовних вимог. Тобто, обраний позивачкою спосіб захисту у такому випадку не буде ефективним, оскільки наведене у пункті 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, може замінити відповідну згоду батька виключно тієї особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, і не несе жодних правових наслідків для неповнолітньої особи, якій виповнилося шістнадцять років. За наведених обставин, у задоволенні позовних вимог [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , до [PERSON] , з участю третьої особи - Органу опіки та піклування Стрийської міської ради Стрийскього району Львівської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , на навчання за межі України без згоди батька, слід відмовити у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачкою судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією № 41 від 23.02.2021 року (оригінал наявний у справі, а. с. 1), - слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, зокрема покласти на позивачку, оскільки у задоволенні її позовних вимог відмовлено. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: dismissed