Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно, третя особа - [PERSON], в якому із урахуванням уточнених позовних вимог просило про наступне: - в рахунок погашення заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» за Кредитним договором № 1/1260649 від 12.11.2012 року у розмірі 87851 грн. 48 коп. звернути стягнення на предмет застави, а саме: транспортний засіб марки RENAULT, модель LOGAN KSR3HГ, рік випуску 2012, номер шасі (кузова, рами) VІN-[NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 10.11.2012 року ВРЕР м. Сєвєродонецька при УДАІ УМВС України в Луганській області, та який належить Заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 10.11.2012 року ВPEP м. Сєвєродонецька при УДАІ УМВС України в Луганській області, шляхом продажу заставного майна Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям з обліку транспортного засобу - автомобілю марки RENAULT, модель LOGAN KSR3HГ, рік випуску 2012, номер шасі (кузова, рами) VІN-[NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], у територіальних органах з надання сервісних послуг МВС України, а також з наданням Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; - зобов'язати [PERSON] передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» автомобіль марки RENAULT, модель LOGAN KSR3HГ, рік випуску 2012, номер шасі (кузова, рами) VІN-[NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], з комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу; - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» судові витрати по справі. В обґрунтування позову позивач вказав, що 12 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь банк», (надалі - ПАТ «Креді Агріколь банк») та [PERSON] (надалі - позичальник, відповідач) було укладено кредитний договір № 1/1260649 (надалі - Договір). В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань щодо погашення Кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, Позичальником було надано в приватне обтяження транспортний засіб марки RENAULT, модель LOGAN KSR3HГ, рік випуску 2012, номер шасі (кузова, рами) VІN-[NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 10.11.2012 року ВРЕР м. Сєвєродонецька при УДАІ УМВС України в Луганській області, та який належить Заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 10.11.2012 року ВPEP м. Сєвєродонецька при УДАІ УМВС України в Луганській області. 30 жовтня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (надалі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (далі - ТОВ «ФК «Позика») було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 10-IV, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором № 1/1260649 від 12.11.2012 року, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON], перейшло до TOB «ФК «Позика». Про зміну кредитора відповідач був повідомлений. Крім того, відповідно до Витягу про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), Первісним кредитором здійснено зміну Заставодержателя з АТ «Індустріально-експортний банк» на ТОВ «ФК «Позика», на підставі чого позивач набув права Заставодержателя відносно автотранспортного засобу, що є забезпеченням виконання зобов'язань, а саме: транспортний засіб марки RENAULT, модель LOGAN KSR3HГ, рік випуску 2012, номер шасі (кузова, рами) VІN-[NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 10.11.2012 року ВРЕР м. Сєвєродонецька при УДАІ УМВС України в Луганській області, та який належить Заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 10.11.2012 року ВPEP м. Сєвєродонецька при УДАІ УМВС України в Луганській області. В судовому засіданні представник позивача присутня не була, надала заяву про проведення судового засідання без її участі. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, які викладені в письмових запереченнях проти позову. Зокрема, представники відповідача вказали, що вони не погоджуються із розміром заборгованості, боржник не був належним чином повідомленим про заміну кредитора у зобов'язанні, на час проведення АТО забороняється нарахування пені та штрафів, у спірних правовідносинах настали форс-мажорні обставини в м. Сєвєродонецьку, у спірних правовідносинах необхідно врахувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 25 лютого 2014 року по справі № К/9991/3380/12. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 12.11.2012 року ПАТ «Креді Агріколь банк» в якості банку та [PERSON] в якості позичальника уклали кредитний договір № 1/1260649 (надалі - кредитний договір), згідно із умовами якого банк надає позичальнику кредит в сумі 90891 грн. 24 коп. на строк з 12.11.2012 року по 11.11.2019 року (включно) на купівлю транспортного засобу RENAULT LOGAN вартістю 108400 грн. та сплату страхової премії за договором добровільного страхування в сумі 4171,24 грн. Згідно із пунктом 1.1.1.2 кредитного договору позичальник повертає кредит банку щомісячно до 12-го числа кожного місяця (надалі за текстом договору - День повернення кредиту) згідно Графіку погашення заборгованості (Додаток 1 до договору). Пунктом 1.2. кредитного договору передбачено, що у якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань за цим Договором щодо погашення кредиту, визначеному у п. 1.1. цього Договору, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих санкцій, а також інших платежів, Позичальник в день укладення цього Договору укладає: - договір застави, за яким в заставу передається транспортний засіб RENAULT моделі LOGAN KSR3HГ, державний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) VІN-[NUMBER], рік випуску 2012; - договір поруки з фізичною особою, за яким/якою є [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER]. Відповідно до пункту 5.2 кредитного договору днем виникнення простроченої заборгованості вважається день, наступний за Днем повернення кредиту, якщо в День повернення кредиту або до цього позичальник не сплатив суму нарахованих процентів та платіж за кредитом відповідно до Додатку № 1 до цього договору. Згідно із пунктами 3.2.5, 3.2.6, 3.2.9 кредитного договору у разі несплати Позичальником чергового платежу по Кредиту, та/або процентах за користування Кредитом згідно з п. 2.4 цього Договору протягом 30 днів, Банк направляє Позичальнику письмове Повідомлення про наявність простроченої заборгованості за Кредитом, в якому вказується розмір заборгованості з урахуванням належних до сплати суми кредиту, процентів та штрафних санкцій. Невиконання зобов'язання по повному погашенню простроченої заборгованості протягом 30 днів з дати направлення Повідомлення, дає право Банку вимагати дострокового погашення Кредиту в повній сумі, нарахованих процентів за користування Кредитом, штрафів та пені. У цьому випадку, Банк направляє Позичальнику та його поручителям (за наявності) письмову вимогу про дострокове погашення Кредиту, в повній сумі, нарахованих процентів за користування Кредитом, штрафів та пені. У випадку порушення Позичальником умов цього Договору та/або умов договорів, укладених згідно п. 1.2 цього Договору, у тому числі несплати суми кредиту (частини кредиту), процентів, штрафних санкцій та пені згідно умов цього Договору, а також у випадку невиконання Позичальником умов пп.пп. 3.2.3, 3.2.6, 3.3.1-3.3.14 цього Договору, Банк має безумовне право звернути стягнення на майно Позичальника, яке перебуває в заставі, або на інше майно Позичальника в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Звернення стягнення на майно Позичальника, що перебуває в заставі, здійснюється шляхом вчинення виконавчого напису або в іншому порядку, передбаченому чинним законодавством України та/або договором застави. Також, 12.11.2012 року ПАТ «Креді Агріколь банк» в якості заставодержателя та [PERSON] в якості заставодавця уклали нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу № Z1/1260649 (надалі - договір застави), згідно із умовами якого для забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором заставодавець передав у заставу заставодержателю транспортний засіб марки RENAULT, модель LOGAN KSR3HГ, рік випуску 2012, номер шасі (кузова, рами) VІN-[NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 10.11.2012 року ВРЕР м. Сєвєродонецька при УДАІ УМВС України в Луганській області, та який належить Заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 10.11.2012 року ВPEP м. Сєвєродонецька при УДАІ УМВС України в Луганській області. Згідно із пунктом 1.2. договору застави, заставна вартість предмету застави становить 108400,00 грн. Згідно із пунктом 2.1. договору застави, право застави виникає в момент укладення цього Договору та його нотаріального посвідчення. Згідно із п. 3.3.5, 3.3.6, 3.3.7 договору застави заставодержатель має право: - у випадку невиконання заставодавцем умов кредитного договору або цього договору звернути стягнення на предмет застави і задовольнити за рахунок предмету застави свої вимоги в повному обсязі, включаючи дострокове погашення всієї заборгованості за кредитним договором; - обирати порядок звернення стягнення на предмет застави згідно із Законом України «Про заставу» та Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; - самостійно визначити ціну реалізації предмету застави (крім випадків, коли предмет застави реалізовується через аукціон (публічні торги). Згідно із пунктом 5.1. договору застави, в разі невиконання чи неналежного виконання Заставодавцем зобов'язань, передбачених Кредитним договором та цим Договором, Заставодержатель має право задовольнити за рахунок Предмета застави свої вимоги у розмірі визначеному Кредитним договором та цим Договором в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи відшкодування суми кредиту, процентів за кредитом, щомісячної комісії, пені, штрафу, збитків, завданих простроченням виконання зобов'язань, витрат, пов'язаних із зверненням стягнення на Предмет застави, та його реалізацію (нотаріальні послуги, виконавчий збір тощо). Згідно із пунктом 5.2 договору застави задоволення Заставодержателем своїх вимог за рахунок предмету Застави можливе на розсуд Заставодержателя, зокрема шляхом добровільної передачі заставодержателю предмету застави для подальшої реалізації, або шляхом звернення стягнення на предмет застави, або іншими шляхами на розсуд заставодержателя відповідно до чинного законодавства України. 30 жовтня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 10-IV, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором № 1/1260649 від 12.11.2012 року, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON], перейшло до TOB «ФК «Позика». Також, 19 листопада 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» було укладено нотаріально посвідчений Договір про відступлення права вимоги за договорами застави, відповідно до якого право вимоги за вищевказаним договором застави, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON], перейшло до TOB «ФК «Позика». Копіями Витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 16.12.2016 року та від 05.01.2017 року підтверджується факт реєстрації застави щодо автомобіля RENAULT моделі LOGAN KSR3HГ, державний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) VІN-[NUMBER], рік випуску 2012 на підставі вищенаведеного договору про відступлення права вимоги за договорами застави. Обтяжувача замінено на TOB «ФК «Позика» та зареєстровано звернення стягнення на предмет застави. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Згідно із уточненим розрахунком позивача, відповідач станом на 23.12.2016 року має заборгованість зі сплати боргу за кредитом в загальній сумі 87851 грн. 48 коп., яка складається з наступного: 5458 грн. 73 коп. - сума простроченого основного боргу, 66530 грн. 75 коп. - сума залишку за кредитом, 793 грн. 68 коп. - сума нарахованих процентів, 1141 грн. 79 коп. - сума прострочених процентів, 11392 грн. 53 коп. - сума інфляції, 2534 грн. 00 коп. - сума 3% річних. Суд також погоджується із уточненим розрахунком позивача щодо трьох відсотків річних та інфляційних втрат за невиконаними кредитними зобов'язаннями за період з 02.11.2015 року по 23.12.2016 року, адже згідно із умовами п. 2.5 кредитного договору та згідно із графіком повернення кредиту та розрахунком заборгованості, першим днем виникнення простроченої заборгованості у спірних правовідносинах є 13.10.2015 року, тобто день, наступний за Днем повернення кредиту в розумінні термінів кредитного договору, в який відповідач вперше не виконав кредитних зобов'язань. Отже, у зв'язку із порушенням заставодавцем зобов'язань, передбачених кредитним договором, на підставі пунктів 3.3.5, 3.3.6, 3.3.7, 5.1, 5.2 договору застави у заставодержателя виникло право звернути стягнення на предмет застави шляхом його реалізації (продажу) від імені заставодавця будь-якій іншій особі з укладанням відповідного договору. Згідно із ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 589 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про заставу» в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до договору застави звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя може здійснюватися шляхом продажу предмета застави із укладанням договору купівлі-продажу з іншою особою, а також заставодержатель має право проводити переоцінку предмету застави. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону. При цьому стаття 26 вищевказаного Закону передбачає продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Згідно із ч. 1, 5 ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах. Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно. Отже, зважаючи на невиконання відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати звернення стягнення на заставлене майно в обраний ним спосіб в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема в спосіб продажу заставленого майна будь-якій третій особі покупцю від імені боржника. Суд вважає необґрунтованими посилання представників відповідача на п.п. 2 п. 1 розпорядження Держкомфінпослуг від 03.04.2009 № 231, адже по-перше суд зазначає, що згідно із статтею 204 ЦК України вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення. Аналогічної позиції послідовно дотримується Верховний Суд України в своїх постановах по справам № 6-2026цс15, 6-1562цс15. По-друге, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України). Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг належать операції з факторингу. Статтею 21 вказаного Закону встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг). Згідно з п. 13 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року № 1070/2011, Нацкомфінпослуг у межах своїх повноважень на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає розпорядження, організовує і контролює їх виконання. Положення пп. 1.2 розпорядження від 03 квітня 2009 року № 231, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року за № 0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», яке втратило чинність на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг від 13 серпня 2015 року № 1926, встановлює, що до фінансової послуги факторингу віднесено набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. Суд враховує, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року № 17-рп (v017p710-02) (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України. Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу. Крім того, відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 4 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватись актами Президента України у випадках, встановлених Конституцією України. Інші органи державної влади України, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом. Таким чином, з урахуванням викладеного, положення пп. 1.2 розпорядження від 03 квітня 2009 року № 231, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року за № 0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», суперечать ст. 1077 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», адже вони безпідставно звужують зміст поняття факторингу як фінансової послуги за субєктами її надання, хоча ст. 1077 ЦК України та Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не встановлюють жодних обмежень щодо складу осіб, по відношенню до яких здійснюється уступка права вимоги при укладенні договорів. З метою утвердження єдності системи судів загальної юрисдикції, яка забезпечується, в тому числі, єдністю судової практики (ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), суд вважає за необхідне вказати, що аналогічна судова практика щодо підходу до вирішення подібних спірних правовідносин міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року по справі № 6-8981ск15. Суд також звертає увагу, що розпорядження від 03 квітня 2009 року № 231 було визнано таким, що втратило чинність з метою приведення законодавства у відповідність до вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», про що вказано в преамбулі та змісті розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг від 13 серпня 2015 року № 1926. Отже, положення вищевказаного розпорядження не підлягають застосуванню до спірних правовідносин на підставі прямої вказівки частини 4 статті 8 ЦПК України, а також на підставі того, що станом на час укладення договорів відступлення прав вимоги за спірними договорами кредиту і застави вищевказане розпорядження вже було визнано таким, що втратило чинність. Стосовно посилань представника відповідача на те, що відповідач не був повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, суд зазначає, що про зміну кредитора відповідач [PERSON] був повідомлений на підставі письмового повідомлення, яке було направлено йому 20.11.2015 року, що підтверджується самим письмовим повідомленням та списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів від 20.11.2015 року. Також, представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 02 жовтня 2015 року відповідач був повідомлений працівниками банку про заміну кредитора у зобов'язанні, після чого відповідач не платив гроші в рахунок виконання кредитного зобов'язання. Більш того, навіть неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України. Крім того, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15. Стосовно посилань представника відповідача на виникнення форс-мажорної ситуації у відповідача у зв'язку із проведенням АТО в м. Сєвєродонецьку суд зазначає, що по-перше представниками відповідача не надано належних документальних доказів виникнення та встановлення такої форс-мажорної ситуації в господарській чи трудовій діяльності відповідача, а по-друге відповідач припинив виплати з кредитним договором восени 2015 року, тобто тоді, коли в м. Сєвєродонецьку вже більш ніж протягом року було завершено активну фазу проведення АТО. Неспроможними є також посилання представника відповідача на Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Позивач у позовних вимогах не просить звернути стягнення на предмет застави для подальшого зарахування вартості його продажу в рахунок погашення будь-яких штрафних санкцій, в той час як 3 відсотки річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями і нараховуються незалежно від сплати боржником неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання (п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.12.2012 року № 5). Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому суд не вбачає підстав для виходу за межі позовних вимог шляхом вказівки початкової ціни предмету застави (п. 6 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ч. 2 ст. 591 ЦК України), адже продаж предмета застави за цим судовим рішення відбуватиметься не за процедурою публічних торгів, а шляхом продажу будь-якій третій особі на розсуд заставодержателя, що відповідає умовам укладеного відповідачем договору застави та не порушує норм цивільного законодавства щодо застави. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № 1442599 від 29.12.2016 року про сплату судового збору в сумі 2905,59 грн. Разом з тим суд вважає, що позивачем, із урахуванням розміру зменшених позовних вимог та мінімальної ставки судового збору станом на час звернення до суду, мало бути сплачено лише 1378 грн. судового збору (1,5 % від 87851 грн. 48 коп. = 1317 грн. 77 коп.), що узгоджується із абзацом 2 пункту 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.12.2012 року № 5. При цьому судовий збір за вимогу про зобов'язання передати автомобіль окремій сплаті за мінімальною ставкою не підлягав, адже така вимога є майновою, нерозривно пов'язана з основною вимогою про звернення стягнення на предмет застави і спрямована на забезпечення її виконання, тобто така вимога також спрямована на задоволення розміру виконання, на який претендує заставодержатель за рахунок заставленого майна та за який вже було сплачено судовий збір за первісною вимогою про звернення стягнення на предмет застави. Такий підхід, на думку суду, відповідає абзацу 2 пункту 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп. Решта суми сплаченого позивачем судового збору є зайво сплаченою і може бути повернута за ухвалою суду, в тому числі після розгляду справи по суті, в разі заявлення позивачем відповідного клопотання.

Outcome: approved