Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» звернулось до суду з позовом та просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на підставі ст. 625 ЦК України суму у розмірі 258575,02 грн., яка складається з: - трьох відсотків річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання з дострокового повернення Кредиту у розмірі 418 791,95 грн. за 1728 днів за період з 10.06.2016 по 04.03.2021 р. в розмірі 59 426,23 грн.; - інфляційного збільшення суми заборгованості за час прострочення відповідачами виконання грошового зобов`язання з дострокового повернення кредиту у розмірі 418791,95 грн за 1728 днів за період з 10.06.2016 року по 04.03.2021 року в розмірі 199 148,79 грн.. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.12.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір № 50011331, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 210 029,90 грн. (що еквівалентно 25 452,00 доларів США) для придбання транспортного засобу, поручителем за яким є [PERSON] . Позивач зазначив, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконувала не в повному розмірі, в зв`язку з чим в неї утворилась заборгованість, тому позивач звернувся до відповідача з вимогою дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості. Як вказано у позовній заяві, у зв`язку з невиконанням відповідачем вимоги позивача та з метою захисту своїх порушених прав, позивач звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, за яким відкрито виконавче провадження. Як вказує позивач, в подальшому заочним рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 12.08.2019 року (справа № 518/932/16) задоволено позов ТОВ «Порше Мобіліті» та стягнуто з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 50011331 від 03.12.2013 року у розмірі 584 886,96 грн., зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, скасування виконавчого напису нотаріуса та стягнення шкоди у розмірі 5000 грн. залишено без розгляду. Постановою Одеського апеляційного суду від 18.11.2020 року (справа № 518/932/16) апеляційну скаргу [PERSON] на вищевказане рішення Фрунзівського районного суду Одеської області задоволено, зменшено стягнення заборгованості за кредитним договором до 509 641,74 грн. За твердженням позивача, вказана сума стягнута з відповідачів з розрахунку станом на 10.06.2016. У зв`язку з тим, що станом на час звернення позивача до суду з цією позовною заявою відповідачами не виконані грошові зобов`язання з дострокового повернення суми кредиту, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідачів з 10.06.2016 до 04.03.2021 три відсотки річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання солідарно. Ухвалою від 19.04.2021 судом відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строки для надання заяв по суті. Про відкриття провадження у справі відповідачі повідомлялися шляхом направлення за місцем реєстрації проживання ухвали, копії позову з додатками рекомендованим листом з повідомленням про вручення. До суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення [PERSON] 07.05.2021 року та невручене поштове відправлення на ім`я [PERSON] (причина повернення - адресат відсутній за вказаною адресою). 16.06.2021 року до канцелярії суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про продовження строку на подання відзиву, мотивована тим, що строк нею був пропущений з поважної причини, а саме перенесенням хвороби COVID-19, про що надано відповідну довідку. Того ж дня відповідачу [PERSON] вручено копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі, про що свідчить розписка в отриманні. Ухвалою від 16.06.2021 судом продовжено строк на подання [PERSON] відзиву на позовну заяву. Ухвалою від 27.08.2021 судом на підставі ч. 11 ст. 187 ЦПК України, залишено без руху позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання та встановлено позивачу строк для усунення недоліків - п`ять днів з дня вручення ухвали. 03.09.2021 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, які зазначені в ухвалі суду від 27.08.2021, разом із додатками. Вказану заяву про усунення недоліків з додатками відповідачі отримали 17.08.2021 р., про що свідчить розписка, що міститься у матеріалах справи. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк, а також у продовжений судом строк, відзив на позовну заяву не подала. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, наявні в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд встановив наступні обставини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 03 грудня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] був укладений кредитний договір №50011331 на суму 210 029,90 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 25 452 дол. США, строком на 60 місяців, процентна ставка 9,9 % річних, разова комісія 2,5 % річних. Цільове призначення кредиту - придбання автомобіля марки Volkswagen, модель Passat В7, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1 968 куб.см. Вказаний договір складається з кредитного договору, загальних умов кредитування, графіку погашення кредиту, а також додаткових угод та інших документів, що можуть бути укладені або підписані сторонами та поручителем у відношенні Кредиту. З метою забезпечення виконання обов`язків позичальника перед позивачем, [PERSON] своїм підписом на кредитному договорі, всіх додатках до нього поручилась перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] обов`язків за кредитним договором, і як поручитель несе солідарну відповідальність за виконання всіх зобов`язань позичальника на підставі або у зв`язку з кредитним договором або будь-якою його невід`ємною частиною. У зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань, 16 грудня 2015 року позивач направив відповідачу [PERSON] вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, яка була отримана [PERSON] 29 грудня 2015 року, що підтверджується поштовим повідомленням. При цьому, відповідно до п.3.2.1. загальних умов кредитування до кредитного договору, сторони погодились, що компанія має право визнати термін повернення кредиту та додаткового кредиту таким, що настав або вимагати дострокового розірвання кредитного договору у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіку погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць. 19.04.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6461, про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки VW, модель Passat B7, кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1 968 куб. см. рік випуску 2013, колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER] . На підставі даного виконавчого напису нотаріуса, постановою державного виконавця Харківського РВДВС ГТУЮ у Харківській області Мазуріна О.М. від 24.06.2016 року відкрито виконавче провадження № 51217766. В межах даного виконавчого провадження 10.01.2020 року державним виконавцем Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нагорною Катерною Валеріївною винесено постанову про розшук майна боржника. Заочним рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 12.08.2019 року (справа № 518/932/16) задоволено позов ТОВ «Порше Мобіліті» та стягнуто з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 50011331 від 03.12.2013 року у розмірі 584 886,96 грн., зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, скасування виконавчого напису нотаріуса та стягнення шкоди у розмірі 5000 грн. залишено без розгляду. Постановою Одеського апеляційного суду від 18.11.2020 року (справа № 518/932/16) апеляційну скаргу [PERSON] на вищевказане рішення Фрунзівського районного суду Одеської області задоволено, зменшено стягнення заборгованості за кредитним договором до 509641,74 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачами грошового зобов`язання щодо своєчасного повернення суми заборгованості за кредитом, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з солідарно з відповідачів інфляційних втрат та трьох відсотків річних в порядку ст.625 ЦК України за період з 10.06.2016 до 04.03.2021. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц). Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три відсотки річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України. За змістом наведеної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Судом встановлено, що постановою Одеського апеляційного суду від 18.11.2020 року у справі № 518/932/16-ц стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Порше Мобіліті» загальну суму заборгованості у розмірі 509641 (п`ятсот дев`ять тисяч шістсот сорок одній) гривні 74 копійки за кредитним договором №511331 від 03.12.2013 року. Суд зазначає, що відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За таких обставин, суд доходить висновку, що обставини, встановлені у постанові Одеського апеляційного суду від 18.11.2020 року у справі №518/932/16-ц не потребують доказуванню, оскільки у даній справі беруть участь ті ж самі особи, щодо яких встановлені обставини у справі №518/932/16-ц. Так, постановою Одеського апеляційного суду від 18.11.2020 року у справі №518/932/16-ц встановлено, що: - у зв`язку з порушенням зобов`язань, 16 грудня 2015 року позивач направив відповідачу [PERSON] вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором №511331 від 03.12.2013 року, яка була отримана [PERSON] 29 грудня 2015 року, що підтверджується поштовим повідомленням; - розрахунок заборгованості за кредитним договором №511331 від 03.12.2013 року проведено станом на 10.06.2016 року та виражено у грошовій одиниці - гривні України; - сума заборгованості з повернення кредиту за договором №511331 від 03.12.2013 року станом на 10.06.2016 року становила 418791,95 грн. Отже, право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось у момент отримання [PERSON] 29 грудня 2015 року вимоги про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, проте позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа №14-154цс18). Станом на дату розгляду даної справи, до суду не надано доказів щодо виконання відповідачами грошового зобов`язання за договором кредиту №511331 від 03.12.2013 року та за постановою Одеського апеляційного суду від 18.11.2020 року у справі №518/932/16-ц. Ураховуючи невиконання відповідачами грошових зобов`язань перед позивачем, останній має правові підстави для нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних на суму заборгованості з повернення кредиту, як це передбачено ч.2 ст.625 ЦК України. Разом з цим, суд зазначає, що частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. У даній справі суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, зазначений у постанові від 13 червня 2018 року в справі № 548/981/15-ц. Так, у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що: «…розірвання кредитного договору має наслідком припинення на майбутнє зобов`язання кредитодавця та позичальника, а також припинення на майбутнє поруки і застави (іпотеки) за обов`язками позичальника, які можуть виникнути, зокрема, за статтею 625 ЦК України після такого розірвання. Порука та застава (іпотека) не припиняються за обов`язками позичальника щодо заборгованості за кредитом, процентів і неустойки, які існували на момент розірвання кредитного договору. Тобто, розірвання кредитного договору не є підставою для припинення поруки та застави (іпотеки), які можуть забезпечувати виконання зобов`язання, що виникло до моменту такого розірвання…». Як вже зазначено судом та встановлено постановою Одеського апеляційного суду від 18.11.2020 року у справі №518/932/16-ц, у зв`язку з порушенням зобов`язань, 16 грудня 2015 року позивач направив відповідачу [PERSON] вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, яка була отримана [PERSON] 29 грудня 2015 року, що підтверджується поштовим повідомленням. Отже, 29.12.2015 позивач достроково розірвав кредитний договір від 03 грудня 2013 року №50011331,а, відтак, суд дійшов висновку про припинення поруки за обов`язками позичальника, зокрема за статтею 625 ЦК України після такого розірвання, тобто після 29.12.2015. За таких підстав, відносини поруки за кредитним договором №511331 від 03.12.2013 року з 29.12.2015 є припиненими, а тому позовні вимоги щодо солідарного стягнення з [PERSON] на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення суми кредиту за період з 10.06.2016 до 04.03.2021 не підлягають задоволенню з огляду на їх безпідставність. При цьому, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання з дострокового повернення суми кредиту за період з 11.06.2016 до 04.03.2021. При цьому, суд вважає, що саме з 11.06.2016 (а не з 10.06.2016 р. згідно позовних вимог та розрахунку) необхідно проводити відповідні розрахунки, адже постановою Одеського апеляційного суду від 18.11.2020 року у справі №518/932/16-ц стягнуто заборгованість за розрахунком до 10.06.2016 включно. Згідно з даними Держкомстату, індекси інфляції за період з 11.06.2016 до 04.03.2021 дорівнювали: Червень 2016 - 99,8 %; Липень2016 - 99,9%; Серпень 2016 - 99,7%; Вересень 2016 - 101,8%; Жовтень 2016 - 102,8%; Листопад 2016 - 101,8%; Грудень 2016 - 100,9%; загальний індекс інфляції за 2017 - 113,7%; загальний індекс інфляції за 2018 - 109,8%; загальний індекс інфляції за 2019 - 104,1%; загальний індекс інфляції за 2020 - 105,0%; Січень 2021 - 101,3%; Лютий 2021 - 101,0%. Отже, інфляційні втрати за період з 11.06.2016 до 04.03.2021, виходячи з суми заборгованості 418791,95 грн., становлять: 418791,95 грн. * 99,8% / 100 * 99,9% / 100 * 99,7% / 100 * 101,8% / 100 * 102,8% / 100 * 101,8% / 100 * 100,9% / 100 * 113,7% / 100 * 109,8 % / 100 * 104,1% / 100 * 105,0% / 100 * 101,3% / 100 * 101,0% / 100 - 418 791,95 грн. = 624745,31 грн. - 418 791,95 грн. = 205 953,36 грн. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, відповідно до ч.2 ст.264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. За таких підстав, суд доходить висновку про задоволення заявлених позовних вимог в частині нарахування інфляційних втрат на суму заборгованості у розмірі 199 148,79 грн. за період з 11.06.2016 до 04.03.2021. Сума трьох відсотків річних розраховується за такою формулою: Сума трьох відсотків = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, де Д - кількість днів прострочення. Кількість прострочених днів у періоді з 11.06.2016 до 04.03.2021 становить 1728 днів, в тому числі за періодами: з 11.06.2016 до 31.12.2016 - 204 дні; з 01.01.2017 до 31.12.2019 - 1095 днів; з 01.01.2020 до 31.12.2020 - 366 днів; з 01.01.2021 до 04.03.2021 - 63 дні. З урахуванням зазначених періодів прострочки та відповідно до визначеної формули розрахунку трьох відсотків річних, загальна сума трьох відсотків річних за 1728 дні прострочки складає 59 426,33 грн., в тому числі по періодах: з 11.06.2016 до 31.12.2016 - 7 002,75 грн. (418 791,95 x 3 x 204 : 366 : 100); з 01.01.2017 до 31.12.2019 - 37 691,28 грн. (418 791,95 x 3 x 1095 : 365 : 100); з 01.01.2020 до 31.12.2020 - 12 563,76 грн. (418 791,95 x 3 x 366 : 366 : 100) та з 01.01.2021 до 04.03.2021 - 2 168,54 грн. (418 791,95 x 3 x 63 : 365 : 100). Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про задоволення позову частково. Згідно з приписами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачений судовий збір у розмірі 3878,64 грн. При цьому, суд відмовив у задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат з [PERSON] . Отже, на користь позивача з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: partial