Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.09.1990 року і від спільного подружнього життя мають двох синів, в тому числі неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач звернулася з позовом у суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя у них не склалось, через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, внаслідок чого в них виникали непорозуміння та сварки. В судовому засіданні 05.03.2015 року позивач позов підтримала, покликаючись на мотиви такого та доповнила, що вони з відповідачем проживають в одній квартирі, проте в різних кімнатах, мають єдиний бюджет, ведуть спільне господарство, однак відповідач зловживає спиртним і виправлятись не бажає, вважає, що їх сім'я розпалась і примирення між ними неможливе, томубудь-які підстави для збереження сім'ї відсутні, вона наполягає на розірванні шлюбу і просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні 05.03.2015 року заперечив проти розірвання шлюбу, оскільки він зберіг до дружини хороші почуття, наголосив, що примирення можливе і він намагатиметься вжити заходів для збереження сім'ї. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 05.03.2015 року провадження у справі зупинялось на два місяці у зв'язку з необхідністю надання сторонам строку для примирення. Позивач 05.05.2015 року в судовому засіданні позов підтримала та доповнила, що будь-які підстави для збереження сім'ї відсутні, вона втратила до відповідача хороші почуття, за двохмісячний строк, який надавався судом, відповідач жодних спроб примиритись не робив, натомість скандали в сім'ї тільки посилились, тому вона категорично наполягає на розірванні шлюбу і просить позов задовольнити. В судове засідання 05.05.2015 року відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду, що стверджується розпискою про повідомлення про судове засідання, яка знаходяться в матеріалах справи, в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав і про причини своєї неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 30.09.1990 року у Палаці урочистих подій м.Львова, актовий запис № 3412 (а.с.3), від шлюбу мають двох синів: [PERSON], [INFO] та неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.13). Також встановлено, що сторони проживають в одній квартирі, проте в різних кімнатах, відповідач зловживає спиртним, в сім'ї виникають постійні скандали і сварки, які за час розгляду справи ще більше посилились, примирення між ними неможливе, томубудь-які підстави для збереження сім'ї відсутні. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Суд намагався зберегти сім'ю сторін, надавав їм термін для примирення, проте вони не помирилися, позивач категорично примиритись не бажає і наполягає на розірванні шлюбу, що свідчить про те, що вона втратила до відповідача довіру та хороші почуття. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї [PERSON] неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. З огляду на те, що позивач просила усі судові витрати залишити за нею, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволення позову з відповідача судові витрати.

Outcome: approved