Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги мотивує тим, що згідно з умовами договору купівлі продажу кредитного портфелю № б/н від 10.12.2010 року та договору відступлення прав вимоги № б/н від 10.12.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №CNL-В00/031/2007 від 13.02.2007 року, договором іпотеки №РCNL-В00/031/2007 від 13.02.2007 року укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Згідно кредитного договору №CNL-В00/031/2007 від 13.02.2007 року від 13.02.2007 року, укладеного між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», банк надав відповідачці кредит у сумі 25000 доларів США. відповідачка в свою чергу зобовязалась прийняти, належним чином використати та повернути позивачу кредитні кошти у строки зазначені в кредитному договорі, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначенні в кредитному договорі. Станом на 31.03.2016 року заборгованість відповідачки по кредитному договору №CNL-В00/031/2007 від 13.02.2007 року становить 4\~552, 47 доларів США, що еквівалентно на 31.03.2016 року 119356, 65 грн. Станом на 31.03.2016 року позичальнику нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 436\~846, 30грн. Неодноразові спроби позивача врегулювати питання погашення заборгованості в досудовому порядку не призвели до позитивних результатів. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №CNL-В00/031/2007 від 13.02.2007 року між банком та відповідачкою було укладено договір іпотеки№РCNL-В00/031/2007 від 13.02.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 13.02.2007 року за реєстровим № 1135, відповідно до якого відповідачка передала банку в іпотеку належне їй на праві власності (на підставі договору купівлі продажу будинку, не закінченого будівництвом)житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями і спорудами, загальною площе. 96.6 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, 2-й провулок Трублаїні, буд. 57. Просили суд в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 96,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. -й провулок Трублаїні, буд. 57 та належить [PERSON], а кошти отриманні від реалізації предмета іпотеки направити на погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що виникла на підставі кредитного договору №CNL-В00/031/2007 від 13.02.2007 року в розмірі 4552, 47 доларів США, що еквівалентно на 31.03.2016 року 119356, 65 грн. та пені в розмірі 436\~846, 30 грн. та застосувати спосіб реалізації предмета іпотеки із застосуванням процедури передбаченої ст. 39, 41 ЗУ «Про іпотеку», а саме шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, за початковою ціною, яку визначить субєкт оціночної діяльності в ході виконавчого провадження, але не нижчою за 284\~891, 00 грн., що визначена сторонами під час укладення договору іпотеки. Стягнути з [PERSON] витрати на судовий збір в розмірі 8\~343, 05 грн. В судове засідання представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» [PERSON] не зявилась, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнала у повному обсязі, надала суду письмові заперечення в яких просила суд застосувати строки позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами ЦК України, зокрема щодо кредиту та виконання зобовязань, а також Законів України «Про іпотеку», «Про заставу» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом встановлено, що згідно кредитного договору № CNL-В00/031/2007 від 13.02.2007 року від 13.02.2007 року укладеного між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», банк надав відповідачці кредит у сумі 25000 доларів США. відповідачка в свою чергу зобовязалась прийняти, належним чином використати та повернути позивачу кредитні кошти у строки зазначені в кредитному договорі, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначенні в кредитному договорі (а.с.7-21). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №CNL-В00/031/2007 від 13.02.2007 року між банком та відповідачкою було укладено договір іпотеки №РCNL-В00/031/2007 від 13.02.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 13.02.2007 року за реєстровим № 1135, відповідно до якого відповідачка передала банку в іпотеку належне їй на праві власності (на підставі договору купівлі продажу будинку, не закінченого будівництвом)житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями і спорудами, загальною площе. 96.6 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, 2-й провулок Трублаїні, буд. 57 (а.с.22-24). Станом на 31.03.2016 року заборгованість відповідачки по кредитному договору №CNL-В00/031/2007 від 13.02.2007 року становить 4 552, 47 доларів США, що еквівалентно на 31.03.2016 року 119356, 65 грн. Станом на 31.03.2016 року позичальнику нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 436 846, 30грн. (а.с. 39-40). Згідно з умовами договору купівлі продажу кредитного портфелю № б/н від 10.12.2010 року та договору відступлення прав вимоги № б/н від 10.12.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №CNL-В00/031/2007 від 13.02.2007 року, договором іпотеки №РCNL-В00/031/2007 від 13.02.2007 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] (а.с.25-38). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.04.2014 року у позові ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності (а.с.62-63). Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 10.06.2014 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.04.2014 року залишено без змін (а.с.64-65). Як вбачається з кредитного договору №CNL-В00/031/2007 від 13.02.2007 року сторони визначили як строк дії договору до повного виконання сторонами своїх зобовязань за кредитом та відсотками за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту до 12 лютого 2010 року так і строки виконання зобовязань зі щомісячними погашеннями платежів щомісячно, у розмірі та строки сплати процентів за користування кредитом щомісячно, одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, визначений графіком повернення кредиту та сплати процентів (п.4 ч.1 кредитного договору та п 1.5.1. ч.2 кредитного договору). Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань(внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобовязання, яке виникло на основі договору. За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобовязань, тобто позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Наведене вище у повному обсязі відповідає правовій позиції ВСУ у справі № 6-990цс 15 від 27.01.2016 року. Окрім цього, факт пропуску позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором також підтверджується і рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.04.2014 року та ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10.06.2014 року, якими встановлено, що позичальник [PERSON] перестала сплачувати кредит з травня 2009 року, тому право банку було порушене з травня 2009 року. Даним рішенням суду, яке набуло законної сили було відмовлено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у звязку із пропуском позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вказані вище рішення та ухвала мають преюдиційне значення, оскільки під час їх винесення приймали участь ті самі особи, що і при розгляді даного позову. Відповідно до ч.1 ст. 33, ст.39 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобовязаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Також, п.6 п.п.6.1. іпотечного договору визначено право іпотеко держателя задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання кредитного договору. Таким чином, виходячи з аналізу зазначеної норми права та умов договору, звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим у разі невиконання боржником зобовязання. Частина 5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» визначає, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як уже зазначалося, термін повернення заборгованості за кредитним договором№CNL-В00/031/2007 від 13.02.2007 року сплив 12 лютого 2010 року, цей же термін зазначено в п.2.1.1 договору іпотеки, тому саме 12.02.2010 року слід розглядати як строк дії іпотечного договору. Таким чином, строк позовної давності щодо вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки сплив 12.02.2013 року. Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки 28.09.2016 року, тобто з пропуском позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача [PERSON] до суду було подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.80). У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 року у справі «ВАТ Нафтова компанія Юкос» проти Росії, яке у відповідності до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має бути застосовано при розгляді справ як джерело права, зазначено, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення повного періоду після скоєння правопорушення; боржник має матеріально правові права, які безпосередньо повязані з позовною давністю; будь який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права. але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду. Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22.10.1996 року строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів. Які з часом можуть стати ненадійними і недостовірними. Пропуск позивачем строку позовної давності на звернення з вимогою про стягнення коштів по кредитному договору свідчить про втрату ним права на звернення стягнення на предмет іпотеки. Зі спливом основної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Аналогічний висновок викладено у п. 31 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року. Зобовязання договору іпотеки є похідним від основного договору. З огляду на вищенаведене та на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення з вимогами за кредитним договором та втрата у звязку з цим права задовольнити свої майнові вимоги за рахунок переданого у іпотеку, згідно договору іпотеки майна, має наслідком втрату позивачем права і можливості здійснювати будь які дії відносно вказаного майна. За таких обставин суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки в звязку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено представником відповідача. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed