Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з позовом про солідарне стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. У позові зазначено, що 07.09.2016 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 1380/16-Т/ЗП1, за умовами якого страхова компанія взяла на себе зобовязання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення транспортного засобу автомобіля «Volvo» XC70, державний номер [NUMBER] внаслідок дорожньо транспортної пригоди. 09.09.2016 року на автошляху Харків-Сімферополь сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volvo» XC70, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], сидельного тягача DAF FT XF105.460, та автомобіль «ЗАЗ 110247», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок даної ДТП транспортний засіб «Volvo» XC70, державний номер [NUMBER] пошкоджено. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», яка відшкодувала ПрАТ «СК «Арсенал страхування» страхове відшкодування в межах ліміту, встановленого полісом в розмірі 49000 грн. 25.07.2017 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір № 25/07/2017 про відступлення прав вимоги, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги відшкодування у порядку регресу по договору наземного страхування № АЕ/7162660. Оскільки страхова компанія ПрАТ «ВУСО» відшкодувала шкоду в розмірі 49\~000,00 грн., а позивач набув право вимоги у відповідності до договору про відступлення права вимоги, просили в порядку регресу стягнути з [PERSON], як з особи з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода та власника транспортного засобу [PERSON] зазначену суму. Ухвалою суду від 20.12.2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі в загальному порядку, підготовче судове засідання призначено на 18.01.2018 року. 18.01.2018 року розгляд справи відкладено на 13.03.2018 року на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК України через неявку відповідача. 13.03.2018 року розгляд справи відкладено у звязку з тим, що суддя перебувала на лікарняному. Ухвалою суду від 30.04.2018 року розгляд справи відкладено на 22.06.2018 року на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК України через неявку відповідача. В судове засідання, призначене на 22.06.2018 року, учасники справи не зявилися, причини неявки не повідомили, розгляд справи відкладено на 25.09.2018 року. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Також представником позивача надано відповідь на відзив відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не зявився повторно, причини неявки не повідомив. Відповідач [PERSON] теж у судове засідання не зявився, подав відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з нього суми страхового відшкодування у розмірі 49\~000 грн., оскільки страхова подія сталася не з його вини. За згодою представника позивача і у відповідності до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.09.2016 року на 292 км + 573 м автошляху Харків-Сімферополь з вини водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль «Volvo» XC70, державний номер [NUMBER], належній [PERSON] що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2016 року (а.с.7). 28.01.2016 року між ПрАТ «СК «ВУСО» і [PERSON], як власником транспортного засобу ЗАЗ 110247, д.н.з. [NUMBER], був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7162660 (а.с.10). На момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.09.2016 року, зазначеним транспортним засобом керував [PERSON], тобто цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО» за полісом № АЕ/7172660. 07.09.2017 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» і [PERSON] був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №1380/16-Т/ЗП1, згідно з яким цивільно-правова відповідальність осіб, повязана з експлуатацією транспортного засобу «Volvo» XC70, державний номер [NUMBER], застрахована. Платіжним дорученням № 2521 від 07.02.2017 року ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі страхового акта №995-24 від 07.02.2018 року (а.с. 14) перерахувала ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» страхове відшкодування у розмірі 49000 грн. (а.с. 27). 25.07.2017 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір № 25/07/2017 про відступлення прав вимоги, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги відшкодування у порядку регресу по договору наземного страхування № АЕ/7162660. Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди на то боржника. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно до ч.1 ст. 1078 ЦК України Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч.1 ст. 1080 ЦК України Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження В силу ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приписами ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм автомобіля «ЗАЗ 110247», державний номер [NUMBER] [PERSON] п. 13.1 Правил дорожнього руху, сума страхового відшкодування у розмірі 49 000 грн. підлягає стягненню лише з відповідача [PERSON], бо саме він несе майнову відповідальність за шкоду, завдану позивачу. У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір.

Outcome: partial