Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа - [PERSON], про реалізацію предмета застави. Ухвалою суду від 27.01.2015 року, занесеною до журналу судового засідання, до участі в даній справі залучено [PERSON] за його ж клопотанням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 26 січня 2007 року між ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» та [PERSON] було укладено договір № 13228/1 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 307 700,00 євро, зі сплатою 13,0 відсотків річних, строком з 26.01.2007 року по 26.01.2012 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20.06.2007 року між банком та відповідачем було укладено договір застави, предметом якого є автомобіль MITSUBISHI, модель Pajero 3.1 І V6GS, тип легковий універсал-В, 2005 року випуску, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Свої зобов'язання за договором банк виконав повністю, однак у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору виникла заборгованість в сумі 2 090 632,34 грн. 07.03.2014 року між ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 114, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло прав кредитора відносно [PERSON] за вказаним кредитним договором. На підставі даного договору позивач набув прав заставодержателя відносно предмету застави - автомобіля MITSUBISHI, до нього перейшли всі права первісного кредитора. В процесі виконання позивачем дій для захисту своїх прав як Кредитора йому стало відомо, що автомобіль, який є предметом застави, знято з реєстраційного обліку і в подальшому зареєстровано за [PERSON], хоча сам Заставодержатель згоду на це на давав. На підставі цього позивач просить суд реалізувати вищевказаний автомобіль шляхом відчуження у власність ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позові, просив їх задовольнити. Пояснив, що йому відомо про судове рішення, яким вже було звернуто стягнення на автомобіль, що є предметом застави, однак на даний час змінився власник автомобіля, тому вони змушені звернутися в суд з вимогою до нового власника. Відповідачем згідно позову є [PERSON], тому він ставить вимоги саме до цієї особи, про заміну відповідача чи залучення до участі в справі в якості співвідповідача іншої особи, зокрема [PERSON] він питання не ставить, хоча не проти щодо залучення його до справи в якості третьої особи. Також представник позивача стверджує, що до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» право вимоги до [PERSON] перейшло саме на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги № 114 від 07.03.2014 року, копія якого є в матеріалах справи, а не на підставі аналогічного договору під номером 115. Відповідач та третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилися повторно, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи - [PERSON], в судовому засідання заперечив проти задоволення позову повністю і просив в заявлених вимогах відмовити. Свої заперечення обґрунтовував тим, що [PERSON], який є відповідачем у справі, не являється власником автомобіля MITSUBISHI, модель Pajero 3.1 І V6GS, цей автомобіль належить саме [PERSON]., який до справи залучений тільки як третя особа. За таких обставин позивачем заявлено вимогу не до тієї особи, що має відповідати за позовом. Крім того, позивачем ставиться вимога про реалізацію предмета застави, що не передбачено нормами чинного законодавства, тобто ним вибрано неналежний спосіб захисту права. Також позивачем не доведено його право вимоги, оскільки згідно договору № 114 від 07.03.2014 року, на який посилається позивач, до нього право вимоги щодо [PERSON] не переходило, у переліку боржників додатку № 2 до договору [PERSON] відсутній. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що 26 січня 2007 року між ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» та [PERSON] було укладено договір № 13228/1 про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов даного договору банк надав відповідачу кредит в сумі 307 700,00 євро, зі сплатою 13,0 відсотків річних, строком з 26.01.2007 року по 26.01.2012 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20.06.2007 року між банком та відповідачем було укладено договір застави, предметом якого є автомобіль MITSUBISHI, модель Pajero 3.1 І V6GS, тип легковий універсал-В, 2005 року випуску, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Свої зобов'язання за договором банк виконав повністю, однак у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору виникла заборгованість в сумі 2 090 632,34 грн. 07.03.2014 року між ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 114, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло прав кредитора до ряду боржників, перелік яких зазначений в додатку № 2 до Договору. З дослідженого в судовому засіданні вказаного договору та Додатку № 2 до нього вбачається, що [PERSON] не значиться серед боржників, до яких позивач набув права вимоги. Яких-небудь інших доказів того, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 13228/1 від 26.01.2007 року, позивам не надано, а тому суд приходить до висновку, що позивачем не доведено його право на звернення до суду з цим позовом. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позов заявлено до громадянина [PERSON] Дану особу представник позивача просив залишити як відповідача в судовому засіданні, про залучення співвідповідача питання не ставив. Відповідно до наданих третьою особою матеріалів автомобіль MITSUBISHI, модель Pajero 3.1 І V6GS, тип легковий універсал-В, 2005 року випуску, номер шасі [NUMBER], належить на праві власності [PERSON]., а не [PERSON] Статтею 33 ЦПК України передбачено, що якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, або залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача. Як зазначено вище, під час розгляду справи в судовому засіданні представник позивача не заявляв клопотання про заміну відповідача чи залучення до участі в справі іншу особу як співвідповідача, а вирішення даного питання з ініціативи суду нормами ЦПК України не передбачено. Також суд приходить до висновку, що при зверненні до суду позивачем вибрано неналежний спосіб захисту свого права, оскільки суд не проводить реалізацію майна, як це просить позивач у заявленій вимозі. В зв'язку з цим вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки вони є необґрунтованими, ним не доведено своє право на звернення в суд з дано вимогою, вона заявлена не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, обраний позивачем спосіб захисту свого права не передбачений нормами закону.

Outcome: dismissed