Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» (далі - ТзОВ «Кей - Колект») звернулося в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 13.02.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11117575000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 232000,00 доларів США зі сплатою відсотків, інших платежів, відповідно до умов договору. Крім того, 26.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11189477000, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 65000,00 доларів США зі сплатою відсотків, інших платежів, відповідно до умов договору. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 08.02.2011 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 2001253 грн. 79 коп. заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11117575000 від 13 лютого 2007 року та за договором про надання споживчого кредиту № 11189477000 від 26 липня 2007 року. 12.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого права вимоги заборгованості за кредитним договором 1 та кредитним договором 2 відступлені ТОВ «Кей - Колект». 13.02.2007 року та 26.07.2008 року з метою забезпечення виконань зобов'язань [PERSON] за кредитними договорами між сторонами було укладено договори іпотеки від 13.02.2007 року та 26.07.2007 року, відповідно до яких в іпотеку банку передано нерухоме майно - нежитлове приміщення (літер А-5, 1-й поверх, реєстраційний номер [NUMBER]) загальною площею 272,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS]). 12.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки. Свої зобов'язання позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредити. Проте, в порушення умов договорів [PERSON] не виконала свої зобов'язання, заборгованість останньої за кредитним договором становить 2001253,79 грн. Просить суд в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором в розмірі 2001253,79 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, нежитлове приміщення літер А-5, 1-й поверх, реєстраційний номер [NUMBER]) загальною площею 272,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS]), що належить на праві власності [PERSON], встановити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача Лукяненко К.Г. підтримав позовну заяву з підстав в ній зазначених. Просив суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити в задовленні позову у зв'язку з спливом строків позовної давності. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. 13 лютого 2007 року та 26 липня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] були укладені кредитні договори, відповідно до яких банк надав відповідачу кредит в сумі 232000,00 доларів США та 65000,00 доларів США зі сплатою відсотків, інших платежів, відповідно до умов договорів (а.с. 7-10). Відповідно до п. 1.2.2. кредитного договору терміни повернення встановлені в графіку погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 13.02.2018 року (а.с. 7). 13.02.2007 року та 26.07.2008 року з метою забезпечення виконань зобов'язань [PERSON] за кредитними договорами між сторонами було укладено договори іпотеки від 13.02.2007 року та 26.07.2007 року, відповідно до яких в іпотеку банку передано нерухоме майно - нежитлове приміщення (літер А-5, 1-й поверх, реєстраційний номер [NUMBER]) загальною площею 272,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS]) (а.с. 11-15, 21-23). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 08.02.2011 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 2001253 грн. 79 коп. заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11117575000 від 13 лютого 2007 року та за договором про надання споживчого кредиту № 11189477000 від 26 липня 2007 року, яке набрало законної сили 03.03.2011 року (а.с. 30). 12.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого права вимоги заборгованості за кредитним договором 1 та кредитним договором 2 відступлені ТОВ «Кей - Колект». Крім того, 12.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до умов якого до останнього перейшли права вимоги за договором іпотеки 1 та договором іпотеки 2. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). До вказаних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Згідно з умовами кредитного договору (пп.1.3.4) з 1 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані банком позичальник зобов'язаний сплачувати такі проценти за користування кредитом. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Враховуючи, що за умовами договору погашення основного боргу, процентів кредиту та комісії повинно здійснюватись позичальником частинами до певного числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Таким чином, право позивач на стягнення заборгованості за вищевказаними договорами виникло з моменту набрання рішення Луцьким міськрайонним судом від 08.02.2011 року законної сили, а саме з 03.03.2011 року. Відповідно з саме з цього часу у кредитора також виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частиною 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Будь-яких доказів щодо переривання відповідачем перебігу позовної давності та початку заново по вказаних правовідносинах позивачем суду не надано. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Ст. 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно абз. 2 п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5, оскільки зі спливом строків позозної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, положення п. 7 ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку. Таким чином, рахуючи, дату набрання вищевказаним рішенням законної сили - 03.03.2011 року початком перебігу позовної давності, враховуючи, що позивач звернувся з вказаним позовом до [PERSON] 17.12.2014 року, приписи ст. 257, ст. 264, ст. 266, ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити в зв'язку зі спливом позовної давності.

Outcome: dismissed