Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 02.12.2015 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») і [PERSON] було укладено кредитний договір № 139947661. 14.07.2017 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги №20170714 у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками. Відповідно до Реєстру боржників - Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14.07.2017 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17461 грн 38 коп., з яких: 9172 грн 70 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1 грн 47 коп. - сума заборгованості за відсотками; 3700 грн 86 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 4586 грн 35 коп. - сума заборгованості за пенею. Відповідача було повідомлено про відступлення права вимоги. Відповідач добровільно не погашає заборгованість по кредиту, у зв'язку з чим позивач з відповідним позовом звернувся до суду та просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також судові витрати. Ухвалою від 10.12.2018 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд проводиться в спрощеному позовному провадженні без виклику осіб. Відповідач копію ухвали та доданих до неї матеріалів отримав особисто 17.12.2018 (а.с. 33), відзив до суду не направив. Жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. З положень ст. 11 ЦК України вбачається, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 02.12.2015 [PERSON] звернувся до ТОВ «ФК «ЦФР» із заявою про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та із заявою № 139947661 на отримання кредиту згідно умов яких кредитодавець зобов'язався надати позичальнику кредит на наступних умовах: Сума кредиту - 9172 грн 70 коп.; Щомісячні проценти - 1,20%; Річні проценти - 0,01% Строк, на який надається кредит - 10 місяців; Щоденна пеня - 0,3%. Відповідач доручив ТОВ «ФК «ЦФР» із суми кредиту перерахувати страхові платежі ПРАТ «СК «Арсенал страхування» в сумі 200 грн., 350 грн. та 1124 грн. 70 коп. 02.12.2015 року [PERSON] отримав кошти в сумі 7498 грн згідно умов укладеного кредитного договору (а.с. 7). Згідно довідки ТОВ «ФК «ЦФР» станом на 14.07.2017 заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «ЦФР» становила 17461 грн 38 коп., з яких: 9172 грн 70 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1 грн 47 коп. - сума заборгованості за відсотками; 3700 грн 86 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 4586 грн 35 коп. - сума заборгованості за пенею (а.с. 10). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 14 липня 2017 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 20170714, за яким право вимоги по вищезазначеному кредитному договору було відступлене на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 12-15). Станом на 20.07.2017 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» становила 17461 грн 38 коп., з яких: 9172 грн 70 коп. - прострочена заборгованість за кредитом; 1 грн 47 коп. - прострочена заборгованість за відсотками; 3700 грн 86 коп. - прострочена плата за управління; 4586 грн 35 коп. - сума заборгованості за пенею (а.с. 11). Доказів того, що після відступлення права вимоги відповідачем здійснювалися якійсь виплати за вказаним кредитом останнім не надано. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Як встановлено судом, позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме - в порядку передбаченому договором надавав відповідачу кредитні кошти. Однак, в порушення умов договору та чинного законодавства України відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання - не сплачує проценти за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про часткову підставність та обґрунтованість позовних вимог позивача. Разом з тим, суд вважає підставними та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача стягнути з відповідача заборгованість в сумі 13760 грн 52 коп., з яких: 9172 грн 70 коп. - прострочена заборгованість за кредитом; 1 грн 47 коп. - прострочена заборгованість за відсотками; 4586 грн 35 коп. - сума заборгованості за пенею. Вимога ж стягнути з відповідача 3700 грн 86 коп. заборгованості за платою за управління кредитом задоволенню не підлягає, оскільки з наданих позивачем документів та у позовній заяві взагалі не обґрунтовано вказаної суми. Зокрема, підписана [PERSON] заява № 139947661 від 02.12.2015 на отримання кредиту, жодного обов'язку про оплату послуг за управління кредитом не містить. Будь-яких доказів того, що відповідач зобов'язаний оплатити позивачу зазначену послугу суду надано не було. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У зв'язку з тим, що позов задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог слід стягнути 1388 грн 55 коп. судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial