Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Сторони уклали шлюб у 2014 році, від якого мають малолітню дочку [PERSON], народжену 06.11.2014 року. 04.08.2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] в якому вказала на неможливість подальшого спільного сімейного життя з відповідачем, через непорозуміння, дорікання, зникнення взаємоповаги один до одного, і як наслідок, виникнення сварок між ними, свідком яких ставала їхня малолітня дочка, що негативно могло впливати на стані її психічного здоровя. Через ці обставини вони на початку січня 2015 року фактично припинили підтримувати шлюбні стосунки і стали проживати відокремлено. Окрім цього, з цього часу відповідач допомогу на утримання став надавати дитині не регулярно, на її претензії щодо систематичності надання їй такої допомоги погрожує, що взагалі припинить утримувати дитину. За цих обставин, [PERSON] просила ухвалити судове рішення про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення з нього на її користь аліментів на утриманні їх спільної дочки [PERSON] у розмірі ? частини його заробітку доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При судовому розгляді справи позивачка [PERSON], посилаючись на обставини викладені нею в позовній заяві, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити, наголосила, що шлюб з відповідачем наразі існує лише формально. Примирюватися з [PERSON] вона категорично відмовляється, оскільки останній під час їхніх сварок поводить себе агресивно і інколи завдавав їй фізичного болю і психічних страждань. Змиритися з вказаною поведінкою відповідача чи терпіти його таке ставлення до неї вона намірів не має. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини, однак був не згодний з необхідністю розірвати їх з позивачкою шлюб. Вважає, що їх стосунки можливо ще врятувати та зберегти сімю. Наголосив, що він є військовослужбовцем ЗСУ і приймав участь у проведенні бойових дій в зоні АТО, у звязку з чим дещо погіршився психічний стан його здоровя, а тому дійсно інколи мали місце прояви фізичного насилля відносно позивачки. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходе такого висновку. Судом встановлено, що 24.07.2014 року сторони зареєстрували свій шлюб у в Міському відділі ДРАЦСу РС Миколаївського міського управління юстиції, за актовим записом № 646 (а.с. 5). 06.11.2014 року у вказаному шлюбі у них народилася дочка [PERSON] ( а.с. 6).\~ Відповідно до ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Пояснення сторін у справі вказує на те, що у звязку з погіршенням взаємовідносин, подружжя припинили сімейні та подружні стосунки з січня 2015 року, сторони проживають відокремлено, спільне господарство не ведуть. Через застосування відповідачем фізичного насилля щодо позивачки, остання категорично відмовляється від примирення з ним та збереження сімї, тому її наполягання на розірванні шлюбу базуються на неможливості подальшого спільного життя і збереження сімї. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з доводів позовної заяви, позивачка забажала залишити собі шлюбне прізвище - «Веселовська». Як вбачається з довідки Новобузької міської ради Миколаївської області, за вих. № 4977 від 04.08.2016 року (а.с.7). на утриманні позивачки, яка зареєстрована\~та проживає [INFO] в м. новий Буг Миколаївської області знаходиться неповнолітня дитина\~ дочка [PERSON], [INFO]. При розгляді справи встановлено, що домовленості між батьками про утримання дитини не досягнуто. Дитина знаходиться на утриманні позивачки, відповідач грошової допомоги на її утримання надає не регулярно. Позивачка бажає отримувати аліменти в примусовому порядку. Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, способи виконання обовязку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними. За приписами\~\~ч. 3 ст. 181 СК України\~\~та ст.182 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька\~ і виплачуються щомісячно. Законом встановлено абсолютний обов'язок\~\~батьків щодо утримання дітей, який не залежить від матеріального стану одного з них. Відповідно до ч.1ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів\~суд\~враховує: стан здоров'я та матеріальне становище\~дитини,\~ стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей,\~непрацездатних\~чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,\~ інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ Даних про наявність обставин, які відповідно до приписів ст. 188 СК України є підставою для звільнення від сплати аліментів, матеріали справи не містять. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду\~\~за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. А також, відповідно до вимог ст.186 СК України платник аліментів може звернутися з заявою до органу опіки та піклування щодо цільового витрачання аліментів. Згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір таких витрат визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.\~\~\~\~ Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти\~на\~дитину\~присуджуються за рішенням\~суду\~від дня пред'явлення позову. В силу вимог ч.1 та ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки понесений останньою та документально підтверджений судовий збір у розмірі 551,20 грн. при предявлені нею вимог про розірвання шлюбу. У такому самому розмірі відповідач повинен сплатити судовий збір на користь держави виходячи з задоволених судом вимог про стягнення аліментів, від оплати якого позивачка звільнена.

Outcome: approved