Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

сторони в шлюбі з 27.02.2014р., мають доньку [PERSON] , [INFO] 20.11.2019р. [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала в основному тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він не цікавився сім`єю, не забезпечував її матеріально, часто не ночував вдома, інше, тому в 2018р. припинили подружні стосунки, спільно не проживають, збереження сім`ї неможливе, просила розірвати шлюб. В суді позивачка [PERSON] позов підтримала, пояснила, що подружнє життя не склалось з вини відповідача, він не цікавився сім`єю, не забезпечував її матеріально, влаштовував сварки, інше, тому в січні 2018р. припинили подружні стосунки, спільно не проживають, вона втратила до відповідача почуття любові, примирення між ними не можливе, дала інші пояснення, настоює на розірванні шлюбу, від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась. Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належно (а.с.13, 23-24). Оскільки відповідач, будучи належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, а позивачка не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі (а.с.25), суд, з огляду на положення ст. 280 ЦПК України, приходить висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із пояснень позивачки, із свідоцтва про шлюб і копії свідоцтва про народження убачається, що сторони в шлюбі з 27.02.2014р., мають доньку [PERSON] , [INFO] , в січні 2018р. припинили подружні стосунки, проживають окремо. Не вірити покликанням позивачки про припинення подружніх стосунків з відповідачем та їх тривале відокремлене проживання, суд не має підстав. Позивачка [PERSON] , як видно із її пояснень у суді, заперечує можливість примирення із відповідачем, настоює на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] на виклики до суду не реагує, що з урахуванням тверджень позивачки про припинення подружніх стосунків, суд розцінює як його небажання до налагодження чи відновлення сімейних стосунків. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування позивачки до збереження шлюбних стосунків порушуватиме її права, суд задоволює позов.

Outcome: approved