Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

ТОВ «Порше Мобіліті» в січні 2017 року заявили позов про стягнення з [PERSON] 394012,93 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором, в тому числі: 349261,73 грн. - прострочена заборгованість, 43699,76 грн.- збитки та 1051,44 грн. - 3 % річних а також судові витрати у справі. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором та завдало збитків позивачу. Представник позивача Бордун О.І. подав заяву, за якою на вимогах позову наполягав, просив розглянути справу без його участі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував. Відповідач в суд не з'явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, заперечень до позову не надходило. Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд знаходить за можливе постановити заочне рішення за наявних доказів. Судом встановлено таке. 05.11.2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50012583 (далі кредитний договір). За умовами договору позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 481569,32 грн., що на дату укладення договору еквівалентно 37186,82 доларів США, строком користування на 60 місяців до 06.11.2019 р., під 10,50 процентів річних, за цільовим призначенням для придбання автомобіля. Відповідно до додаткової угоди № 1 від05.11.2014 року до Кредитного договору № 50012583 від 05.11.2014 року (а.с. 33-34) позивач надав відповідачу додатковий кредит у розмірі 34053,95 грн. що є еквівалентом 2629,65 доларів США на дату укладення договору строком на 60 місяців з цільовим призначенням для сплати страхових платежів відповідно до Договору страхування фінансових ризиків при викрадені або знищенні транспортного засобу № 11/02/0000/240. Відповідно до додаткової угоди до Кредитного договору № 50012583 від 05.11.2014 року сторони домовились змінити строки кредиту, викладений в розділі «Основні умови Кредиту» збільшивши строк кредитування до 84 місяців (а.с. 38). Загальними положеннями кредитного договору було визначено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США. Пунктом 2.4 кредитного договору встановлено, що нарахування процентів здійснюється щомісячно 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до Графіку погашення кредиту. Згідно з Графіком погашення кредиту, що є додатком до кредитного договору, [PERSON] зобов'язалась здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом сплати щомісячних платежів у сумі еквівалентній 1068,13 доларів США. Відповідно до п. 8.1 кредитного договору у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, за винятком умови порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту позичальник сплачує штраф у розмірі 20% від суми кредиту. Крім того, [PERSON] 06.11.2014 р. передала позивачу на забезпечення кредитного договору автомобіль «Ауді А6», р.н. [NUMBER], про що між сторонами було укладено договір застави. 25.05.2016 року приватним нотаріусом КМНО Семеновою Г.В. було вчинено виконавчий напис № 1089 щодо звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог позивача за кредитним договором № 50012583 від 05.11.2014 року. За результатами здійснення виконавчого провадження було звернуте стягнення на предмет застави та 16.11.2016 року і на рахунок позивача було перераховано 665947,71 грн. Станом на 16.11.2016 року поточна заборгованість відповідача за вищевказаним кредитним договором становила 241078,11 грн., що підтверджується зведеною обліковою випискою з рахунку клієнта станом на 16.11.2016 року. З огляду на надані розрахункові документи вбачається, що відповідач після звернення стягнення на предмет застави припинила виконувати зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 06.01.2017 року за кредитним договором облікована заборгованість за кредитами та процентами за користування в сумі 349261,73 грн. Відповідно до п. 3.2. п.п. 3.2.1. кредитного договору, кредитор має право на дострокове повернення кредитів, у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) на строк щонайменше 1 календарний місяць. На вимоги позивача про погашення заборгованості відповідач не відреагувала. За таких фактів та відповідним їм правовідносин, суд знаходить, що позов в частині стягнення заборгованості за кредитами, процентами за користування кредитами, та штрафу є достатньо обґрунтованими доказами і такими, що підлягають задоволенню на підставі ст.ст. 526, 530, 554, 611, 1050, 1054 ЦК України. Підлягають задоволенню і вимоги позову про стягнення 3% річних відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України в сумі 3517,94 грн., оскільки зобов'язання за кредитним договором залишається не виконаним. Що стосується вимог позову про стягнення збитків, то суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити. Так, позивачем під збитками визначено витрати, що понесені на правову допомогу щодо супроводження процесу стягнення заборгованості за кредитним договором, що були надані ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі». Проте, вказані витрати не можна визнати збитками за договірним зобов'язанням, оскільки вони не перебувають у безпосередньому зв'язку із зобов'язанням, як того вимагають приписи ст.ст. 22, 611 ЦК України, а здійснювались позивачем на захист порушеного права в позасудовому порядку і відповідно можуть бути відшкодовані, як витрати на виконавче провадження, витрати на вчинення нотаріальних дій, тощо, за підстав передбачених відповідним спеціальним законодавством. Отже, позов може бути задоволений частково, відповідно до наведених вище висновків суду, в сумі 349261,73 грн. Розглядаючи питання розподілу судових витрат у справі, суд не знаходить достатніх підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу. Так, ч. 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Частиною 1 ст. 84 ЦКПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до роз'яснень, викладених в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, 15 жовтня 2010 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ТОВ «Юридична фірма Вернер» було укладено договір про надання юридичних послуг, відповідно до додаткової угоди до якого від 10 серпня 2015 року ТОВ «Юридична фірма Вернер» зобов'язалося надати ТОВ «Порше Мобіліті» правову допомогу по справі за позовом про стягнення заборгованості та збитків з [PERSON] Проте, матеріали справи не містять даних, що ТОВ «Юридична фірма Вернер» є юридичною особою, яка займається діяльністю з надання правової допомоги, а представники ТОВ «Порше Мобіліті», які підписали позовну заяву та приймали участь в процесі, є адвокатами або іншими фахівцями у галузі права, відсутні в матеріалах справи і конкретний розрахунок наданих послуг, а тому суд визнає вимоги позову про відшкодування витрат на правову допомогу необґрунтованими. Що стосується судового збору, сплаченого позивачем на розгляд справи, то він має бути компенсований відповідачами пропорційно задоволеній частці вимог, а судовий збір на забезпечення позову повністю, відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: partial