Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №CL-007/748/2006 від 18.12.2006 р. в розмірі 12658,90 доларів США, що еквівалентно 101182,58 гривень, та 369316,41 гривень пені за несвоєчасне виконання зобов»язань, а також судові витрати у справі. В ході розгляду справи представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10204,42 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ на день розрахунку 120752,03 гривні, заборгованість по несплаченим вдсоткам за користування кредитом в розмірі 2454,48 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 29044,62 гривні, пеню в розмірі 546757,71 гривня, а всього 696554,36 гривень та судові витрати у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.12.2006 р. між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») був укладений Кредитним договором №CL-007/748/2006, відповідно до умов якого Позичальник отримав кредит в розмірі 23514,24 доларів США зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 12,99% річних. Позичальник зобов»язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредитні кошти у строки, передбачені Кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов»язання, визначені кредитним договором. Датою остаточного повернення кредиту було 18.12.2012 р. В обґрунтування свого позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначає, що між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 05.11.2010 р. був укладений Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого Банк відступив, а Товариство прийняло право вимоги за Кредитним договором №CL-007/748/2006. Позивач посилається на те, що Позичальник належним чином не виконав свої зобов»язання за Кредитним договором, в зв»язку з чим підлягає стягненню сума заборгованості за договором та пеня за порушення виконання зобов»язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків, передбачена п. 3.1.1 Кредитного договору. Представник позивача, яка також є представником третьої особи, в ході судового розгляду підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконав свої зобов»язання за Кредитним договором №CL-007/748/2006 щодо повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих відсотків. Відповідач та його представник в ході судового розгляду заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість і недоведеність та пояснили, що [PERSON] отримав кредит в іноземній валюті - доларах США. На момент розгляду справи позивач не надав суду ліцензії на право здійснення валютних операцій, що тягне за собою нікчемність договору купівлі-продажу кредитного портфелю та невідповідність закону, обраного способу захисту, оскільки стягнення проводиться в гривнях. Крім того, представник відповідача зазначив, що не є доведеною сума заборгованості, яка пред»явлена до стягнення з відповідача, оскільки в рахунок забезпечення зобов»язань за Кредитним договором №CL-007/748/2006 між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Договір застави транспортного засобу, який в подальшому був реалізований Банком в рахунок погашення заборгованості, однак всі кошти від реалізації заставного майна не надійшли на рахунок Позичальника. Також представник відповідача подав заяву про застосування судом наслідків пропуску позивачем строків позовної давності. 18.08.2008 р. Банк надіслав на адресу відповідача вимогу про дострокове погашення боргу протягом 30 днів, відповідно змінивши строк виконання зобов»язань, однак до суду звернувся лише 23.12.2013 р. Вислухавши сторони та представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 18.12.2006 р. між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») був укладений Кредитний договір №CL-007/748/2006, відповідно до умов якого Позичальник отримав кредит в розмірі 23514,24 доларів США зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 12,99% річних. Кредит надано для придбання автомобіля «Сітроен». Позичальник зобов»язався погашати суму кредиту та процентів 18 числа кожного місяця рівними частинами в розмірі 326,59 доларів США протягом всього строку дії Кредитного договору. Дата остаточного повернення кредиту визначена сторонами 18.12.2012 р. Судом встановлено, що в забезпечення виконання умов Кредитного договору між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Договір застави транспортного засобу, відповідно до якого в заставу Банку був переданий автомобіль «Сітроен», зазначені обставини не заперечувались сторонами. Згідно положень статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Статтею 1048 Цивільного кодексу України визначено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що Банк виконав взяті на себе зобов»язання і видав відповідачу кошти в розмірі 23514,24 доларів США на купівлю автомобіля, що не оспорювалось в ході судового розгляду. Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.3.1.1 Договору за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, Позичаьник зобов»язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов»язань за кожний день прострочки. Згідно з положеннями п.1.9.1 Кредитного договору Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов»язань в цілому або у визаченій Банком частині у випадку невиконання позичаьникаом та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових чи інших зобов»язань за цим Договором. При цьому, виконання Боргових зобов»язань, повино бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної вимоги. 18.08.2008 р. така вимога про дострокове виконання зобов»язань була надіслана Банком на адресу Позичальника з визначенням строку виконання зобов»язань протягом 30 днів. В ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] у визначений Банком строк не зміг погасити суму заборгованості за Кредитним договором, в зв»язку з чим сторони дійшли згоди щодо реалізації заставного майна - автомобіля «Сітроен», в зв»язку з чим ним 21.11.2008 р. була видана довіреність [PERSON] вчиняти правочини щодо розпорядження належним йому автомобілем [NUMBER], з правом передоручення, зазначені обставини не оспорювались. 29.01.2009 р. відбулось засідання Комітету по роботі з проблемною заборгованістю, на якому було прийнято рішення про надання дозволу на реалізацію заставного майна [PERSON] за ціною не нижчою 61250 гривень і кошти від реалізації повинні були бути внесеі в рахунок погашення заборгованості за кредитом по курсу на момент продажу автомобіля. Крім того судом встановлено, що в січні 2009 р. автомобіль [NUMBER] був реалізований з автосалону «Мерседес», що розташований по вул..Столичне шосе [PERSON] за ціною 10500 доларів США, про що він надав відповідні пояснення Шевченківському РУ ГУ МВС України в м.Києві. Кошти від реалізації заставного майна в розмірі 10500 доларів США в січні 2009 р. не надійшли на рахунок Позичальника. З матеріалів справи вбачається, що 30.01.2009 р. [PERSON]., як представник ПАТ «ОТП Банк», надіслав на адресу УДАІ ГУ МВС України в м.Києві заяву , відповідно до якої Банк надав свою згоду на зняття з обліку та продаж заставного майна - автомобіля [NUMBER] та продаж транспортного засобу з проханням вилучити запис про наявний кредит для наступного власника. В подальшому 10.02.2009 р. [PERSON] на підставі доверіності № ВМВ822018 від 09.02.2009 р., яка видана [PERSON] в порядку передоручення, в інтересах [PERSON] звернувся до органів УДАІ з заявою про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації, 18.02.2009 р. між [PERSON], який виступав в інтересах [PERSON], та [PERSON] була укладена Біржова угода купівлі-продажу транспортного засобу «Сітроен», 2006 р. випуску, власником якого є [PERSON], відповідно до якого зазначений автомобіль був проданий за 10 гривень. Допитаний в ході судового розгляду в якості свідка [PERSON] повідомив суду, що придбав даний транспортний засіб за оголошенням в Інтернеті у особи кавказької зовнішності на ім»я Махмуд за 11000 доларів США, однак оформили дану угоду через брокера біля автосалону «Мерседес» на столичному шосе. З огляду на встановлені судом обставини вбачається, що автомобіль «Сітроен», який був предметом застави і належав [PERSON], був двічі проданий, однак кошти від реалізації автомобіля не надійшли в повному обсязі на рахунок Позичальника, що підтверджується випискою з особового рахунку, з якої вбачається, що лише 09.02.2009 р. на рахунок [PERSON] надійшли кошти в розмірі 7329,34 доларів США. Будь-яких надходжень грошових коштів від реалізації транспортного засобу в січні 2009 року та 18.02.2009 р. на рахунок Позичальника не надходило. На неодноразові запити на адресу ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо надання суду документів про реалізації заставного майна у спосіб, передбачений спеціальним законом, суду не надано. Крім того, представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яка також є представником ПАТ «ОТП Банк» в ході судового розгляду зазначила, що такі документи відсутні в матеріалах кредитної справи, і наявне лише рішення Комітету Банку про надання дозволу на реалізації заставного майна. Судом встановлено, що між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 05.11.2010 р. був укладений Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого Банк відступив, а Товариство прийняло право вимоги за Кредитним договором №CL-007/748/2006. Відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у [PERSON] наявна заборгованість в розмірі 10204,42 доларів США за тілом кредиту, 2454,48 доларів США за несплаченими відсотками, всього - 12658,90 доларів США, що еквівалентно 101182,58 гривень станом на 04.06.2014 р., та 369316,41 гривень пені за несвоєчасне виконання зобов»язань, а всього позивач просить стягнути суму боргу в розмірі 696554,36 гривень, визначивши суму боргу в національній валюті, незаважаючи на те, що зобов»язання за Кредитним договором існували в іноземній валюті, доларах США, що є порушенням положень ст.533 ЦК України. Обов»язок доказування законодавець покладає на сторони у справі. Згідно з положенням ст.ст.10 , 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зазначені обставини повинні бути доведені належними і допустимими доказами. Судом, встановивши фактичні обставини, оцінюючи всі надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є доведеними в частині розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON], за обставин, викладених судом вище, а тому суд позбавлений можливості прийняти обґрунтоване і законне рішення про наявність у Позичальника за договором такої заборгованості, в зв»язку з чим позов не підлягає задоволенню. Питання щодо застосування судом наслідків пропуску строків позовної давності при звернення позивача до суду в даному випадку не розглядається судом, оскільки відмова у задоволенні позову в зв»язку з пропуском строків позовної давності на підставі ст.267 ЦК України є самостійною підставою у разі встановлення судом наявності порушеного права. Однак, в даному випадку, суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем позовних вимог щодо наявності у [PERSON] заборгованості у визначеному позивачем розмірі, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed