Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] , наступним чином: виділити йому в користування житлову кімнату № 5 на плані технічного паспорта, площею 17,2 кв.м.; виділити в користування [PERSON] житлову кімнату № 4 на плані технічного паспорта, площею 10.7 кв.м. У спільному користуванні залишити коридор № 1, площею 602 кв.м., кухню №3 на плані технічного паспорта, площею 5,4 кв.м., туалет та ванну кімнату № 2 на плані технічного паспорта, площею 2,5 кв.м. Свої вимоги мотивує тим, що в квартирі по [ADDRESS] , яка є неприватизованою, зареєстровані та проживають дві особи: він та відповідач по справі - [PERSON] . Дана обставина підтверджується відміткою в його паспорті громадянина України та довідкою ЦНАП Калуської міської ради від 02.09.2020 за № 14300 про склад сім`ї. Також, по даній квартирі, згідно домовленості між сторонами, у співвідношенні ѕ з його боку та ј з боку відповідача, здійснюється спільне утримання даної квартири. Ними була досягнута усна домовленість щодо порядку користування квартирою, однак останнім часом відповідач почав ігнорувати порядок користування квартирою, що призводить до незначних суперечок та конфліктів. На неодноразові звернення з проханням дотримуватися встановленого порядку користування квартирою відповідач не реагує та постійно заходить до його кімнати, тривалий час дивиться передачі та голосно коментує, що створює для нього психологічне навантаження. А тому він звернувся до суду із відповідною позовною вимогою. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 16.10.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. 16.11.2020 від позивача [PERSON] надійшла електронна форма звернення громадян, в якій він просив відкласти розгляд справи у зв`язку із тим, що він є 71- річною людиною та перебуває в зоні особливого ризику небезпеки зараження та смерті від COVID-19 та у відповідності до обмежень встановлених карантином не має права навіть виходити з помешкання (а.с.36-37). 08.12.2020 від позивача [PERSON] надійшла електронна форма звернення громадян, в якій просив відкласти розгляд справи, оскільки на території України введено карантин і він є людиною похилого віку, а тому не має права виходити з квартири (а.с.41-42). Ухвалою суду від 09.12.2020 підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. 10.02.2020 від позивача [PERSON] надійшла електронна форма звернення громадян, в якій зазначає, що не може з`явитися на розгляд справи, так як перебуває на лікуванні у міській поліклініці, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, розгляд даної справи просить провести у його відсутності (а.с.57). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак 02.02.2021 на адресу суду через канцелярію суду від нього надійшов відзив на позов, згідно якого він повідомляє, що копію позовної заяви отримав, однак був дуже хворий і не було, ні сил, ні бажання когось бачити чи щось писати. Наразі йому трохи легше і зазначає, що усе викладене у позовній заяві [PERSON] відповідає дійсності. Вони старші люди і хочуть, щоб суд встановив порядок користування квартирою. Вони самі в добровільному порядку вирішили, хто, в якій кімнаті буде проживати, але було б добре, щоб суд це узаконив своїм рішенням. Будь-яких заперечень щодо позовних вимог не має і визнає позов в цілому. Також просив суд не викликати його в суд, так як він боїться захворіти (а.с.55-56). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, виходячи з поданої заяви, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: судом встановлено, що сторони по справі зареєстровані та проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить світлокопія паспорта громадянина України позивача [PERSON] та світлокопія довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 14300 від 02.09.2020, видана ЦНАП Калуської міської ради (а.с.8). Із змісту позовної заяви вбачається, що спірна квартира на час розгляду даного спору є неприватизованою, та, відповідно до копії технічного паспорту, виготовленого 18.08.2020 ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] , квартира складається із приміщень: №1 - коридор, площею 602 кв.м., №2 санвузол , площею 2,5 кв.м., №3 кухня, площею 5,4 кв.м., №4 житлова, площею 10,7 кв.м., №5 житлова, площею 17,2 кв.м., балкон 3,0х3,0, загальна площа - 42,9 кв.м. ( а.с.9-10). Між сторонами виник спір щодо порядку користування вказаною вище квартирою. Оцінка суду: врахувавши позицію позивача, викладену в його позовній заяві, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази, даючи їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, як на підставу для задоволення позову про визначення порядку користування квартирою, посилався на те, що між ним та відповідачем постійно виникають суперечки щодо порядку використання житловими приміщеннями у квартирі, що, в свою чергу, призводить до створення йому перешкод у користуванні квартирою. А тому для особистої зручності він пропонує визначити наступний порядок користування квартирою: виділити йому в користування житлову кімнату № 5 на плані технічного паспорта, площею 17,2 кв.м.; виділити в користування [PERSON] житлову кімнату № 4 на плані технічного паспорта, площею 10.7 кв.м., у спільному користуванні залишити коридор № 1, площею 602 кв.м., кухню №3 на плані технічного паспорта, площею 5,4 кв.м., туалет та ванну кімнату №2 на плані технічного паспорта, площею 2,5 кв.м. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що за ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правовий статус житлових приміщень, що перебувають у державній власності, регулюється житловим законодавством та умовами договорів, на підставі яких дане майно передано у користування. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 визначення порядку користування таким житловим приміщенням відбувається або за спільною згодою членів сім`ї квартиронаймача, або за рішенням суду. При цьому поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов сторін і викличе необхідність постановки осіб на облік, як таких, що потребують поліпшення житлових умов. Учасники спільного користування квартирою повинні погоджувати один з одним свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню нею, вони здійснюють правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню цим майном за спільною згодою. Право кожного із користувачів по користуванню майном, одночасно створює для нього і обов`язок погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження цим майном з іншими користувачами. Якщо ж користувчі не дійдуть згоди з питання щодо здійснення повноважень по користуванню спільним майном, то спір, що виник, може бути вирішений судом. Суд звертає увагу сторін на те, що первинне значення у врегулюванні відносин між користувачами квартири має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. Як вбачається із змісту позовної заяви, між користувачами квартири виник спір щодо користування цією квартирою, позивач вказує, що відповідач ігнорує порядок користування квартирою, який був досягнутий між ними раніше, що призводить до незначних суперечок та конфліктів, неодноразові звернення позивача з проханням дотримуватися встановленого порядку користування квартирою, відповідач залишає поза увагою, а тому, позивач просить суд визначити порядок користування квартирою. Однак, жодних доказів стосовно того, що на даний час відповідач порушує, не визнає або оспорює право позивача вільно розпоряджатися та користуватися квартирою, як в цілому, так і конкретною кімнатою, на яку він претендує, матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять будь-яких переконливих доказів того, що між сторонами досягнуто будь-якої домовленості щодо порядку користування квартирою чи має місце конфлікт. Відомості про те, що позивач [PERSON] звертався до відповідача [PERSON] з пропозицією домовитись про встановлення порядку користування квартирою по [ADDRESS] в добровільному порядку відсутні. Суд не може взяти до уваги надісланий засобами поштового зв`язку 02.02.2021 відзив на позов від відповідача [PERSON] (а.с.55-56), згідно якого останній позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову, оскільки не представляється можливості встановити особу відповідача, так як відзив не написаний власноручно, неможливо ідентифікувати підпис, оскільки до нього не долучено копію паспорта, або ж не підписано цифровим підписом. Окрім того, судом неодноразово здійснювався виклик відповідача в судові засідання судовими повістками, проте вони поверталися у зв`язку з відсутністю адресати за вказаною адресою ( а.с. 50-54) З урахуванням положень статей 55, 124 Конституції України та відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України і ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, проте лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а юрисдикція судів поширюється на всі відносини, що мають правовий характер. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст.13 ЦПК України). Згідно з ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, а також зважаючи на відсутність будь-яких фактичних даних стосовно того, що відповідачем порушується, не визнається або оспорюється право позивача на користування квартирою та має місце конфліктна ситуація, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між користувачами квартири, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю. На підставі викладеного, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст.ст. 15, 317 ЦК України, ст. 64 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: dismissed