Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору без номера від 16 грудня 2014 року. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач своє зобов'язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат належним чином не виконувала. Позивач стверджує, що станом на 30 вересня 2017 року у [PERSON] утворилася заборгованість перед Банком за кредитом на загальну суму 14237 гривень 73 копійки, в тому числі: 497 гривень - заборгованість за кредитом, 9686 гривень 55 копійок - заборгованість по процентах за користування кредитом, 2900 гривень - заборгованість за комісією, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 654 гривні 18 копійок - штраф (процентна складова). Користуючись своїм правом на дострокове повернення кредиту, Банк звернувся до суду з відповідним позовом. Позов надійшов до суду 12 лютого 2018 року. 13 лютого 2018 року позов було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с. 41). Ухвалою судді від 12 березня 2018 року (а.с. 49) у зв'язку з не усуненням недоліків позов було повернуто позивачеві. Однак, постановою апеляційного суду Вінницької області від 16 травня 2018 року (а.с. 81-82) таку ухвалу судді було скасовано, а справу повернуто до суду для продовження розгляду. 06 червня 2018 року було відкрито провадження у справі і призначено підготовче провадження (а.с. 90). Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду від 27 червня 2018 року (а.с. 100) справу призначено до розгляду по суті. Судове засідання на 19 липня 2018 року за клопотанням представника позивача Осипова О.Ю. (а.с. 101) було відкладено, а його участь забезпечено в режимі відеоконференцзв'язку (а.с. 105). В судове засідання на 06 серпня 2018 року сторони не з'явилися. Від представника позивача Осипова\~О.О. 03 серпня 2018 року електронною поштою надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначено, що він не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 113). З врахуванням положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач у судове засідання не з'явився вдруге, хоча, з врахуванням положень п. 2 ч. 7 та п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 97-98, 111-112). Суд на підставі ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості із [PERSON] підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору без номера від 16 грудня 2014 року (а.с. 5). Предметом договору є кредит в сумі 700 гривень, які відповідач отримав шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80 % на рік (а.с. 6). Невід'ємною частиною Договору є Умови і Правила надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що підписана заява разом із Пам'яткою клієнта, «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір. Позичальник зобов'язувався погашати заборгованість по кредиту, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг). Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Пунктом 2.1.1.5.6 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу Банку, позичальник зобов'язаний повернути кредит (у тому числі прострочений кредит та Овердрафт) та оплатити винагороди Банку. Розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 4) доведено, що відповідач - позичальник [PERSON], своєчасно не надав Банку грошові кошти для погашення заборгованості та останнє погашення по кредиту здійснила у лютому 2015 року. Зокрема, станом на 30 вересня 2017 року у [PERSON] утворилася заборгованість перед Банком у сумі 497 гривень - заборгованість за кредитом, 9686 гривень 55 копійок - заборгованість по процентах за користування кредитом. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено право кожної особи у порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд вважає, що як наслідок своєї бездіяльності відповідач має нести цивільну відповідальність з повернення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом. Тому до безумовного задоволення підлягає вимога про стягнення 497 гривень заборгованості за тілом кредиту та 9 686 гривень 55 копійок заборгованості по процентах за користування кредитом. Щодо вимоги Банку про стягнення штрафних санкцій відповідно до договору, суд зазначає наступне: Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки. Позивач за прострочення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за договором від 16 грудня 2014 року як санкцію просив стягнути 2900 гривень заборгованості за комісією, 500 гривень штрафу (фіксована частина) і 654 гривні 18 копійок штрафу (процентна складова). Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначене узгоджується і не суперечить правовій позиції висловленій Верховним Судом України у своїй постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, якає обов'язковою для всіх судів України. Ні в позовній заяві, ні в розрахунку заборгованості (а.с. 4) позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за пенею, оскільки відомості про нараховану пеню у колонках розрахунку не відповідають сумі, зазначеній як результат розрахунку. Таким чином, суд не має належних та допустимих доказів, які б стверджували про заборгованість відповідача перед Банком за пенею. Оскільки позивачем не доведена заборгованість [PERSON] за пенею, в даному випадку з останнього, як різновид неустойки, що є спеціальним видом забезпечення виконання грошового зобов'язання, підлягає стягненню лише процентна складова штрафу, яка, відповідно до Умов і Правил (п. 1.1.5.20), складає 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом. Такий висновок суд зробив, аналізуючи ч. 2 ст. 549 ЦК України про те, що штраф - це неустойка, що обчислюється у відсотках (!) від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобов'язання. Таким чином, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 497 гривень заборгованості за тілом кредиту та 9686 гривень 55 копійок заборгованості по процентах за користування кредитом та штраф у розмірі 5% від суми заборгованості, що складає 509 гривень 18 копійок (497 грн. + 9686,55 грн. = 10183,55 грн. х 5% = 509,18 грн.), а всього 10 692 гривні 73 копійки. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 1600 гривень судового збору (а.с. 1), а також судовим збором у розмірі 1762 гривні було оплачено апеляційну скаргу (а.с. 55). Суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних. Зокрема, із заявлених позивачем 14 237 гривень 73 копійки, суд задовольняє 10 692 гривні 73 копійки, що становить 75%. Отже, з відповідача на користь позивача належить до стягнення 75% судових витрат у вигляді судового збору в сумі 2521 гривня 50 копійок (1600 грн. + 1762 грн.) х 75% = 2521,50 грн.).

Outcome: partial