Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агріка-М» (далі - ТОВ «Агріка-М») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] та товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» (далі - ТОВ «Зоря»), в якому просить визнати за ним переважне право перед іншими особами на укладення на новий строк договору оренди земельної ділянки, загальною площею 8,0179 га., кадастровий номер 6321484000:02:000:0314, яка належить на праві власності [PERSON] та перевести на ТОВ «Агріка-М» права та обов'язки орендаря за договором оренди земельної ділянки, загальною площею 8,0179 га, кадастровий номер 6321484000:02:000:0314, укладеного 02.07.2013 року між [PERSON] та ТОВ «Зоря». В обґрунтування позову позивач вказав, що 02 січня 2008 року між ТОВ «Агріка-М» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної частки (паю), який зареєстровано 22 січня 2008 року у книзі реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Вільхуватської сільської ради за № 52. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] передала ТОВ «Агріка-М» в оренду земельну частку (пай) розміром 5,37 умовних кадастрових гектарів ріллі для використання у сільськогосподарських потребах на строк до 31 грудня 2022 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01 березня 2011 року державним нотаріусом Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області Марченко Н.І., після смерті [PERSON] її донька [PERSON] отримала у спадщину право на зазначену земельну частку (пай). В квітні 2014 року до ТОВ «Агріка-М» звернувся представник ТОВ «Зоря» з вимогою про передачу їм у користування земельної ділянки, яка належить [PERSON] на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер 7981082 від 14.08.2013 року. Відповідно до зазначеного Витягу, реєстраційною службою Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області 14 серпня 2013 року проведено державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного між відповідачами [PERSON] та ТОВ «Зоря» строком на 49 років. Зазначений договір грубо порушує права ТОВ «Агріка-М», оскільки товариство було позбавлено можливостей скористатись належним йому переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк. За таких обставин позивач звернувся до суду із даним позовом та просять їх вимоги задовольнити. Представник позивача Маркевич В.В., який діє на підставі довіреності від 16.06.2014 року (а.с.37) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] на адресу суду надала письмові заяви про розгляд справи без її участі при цьому зазначила, що позовні вимоги ТОВ «Агріка-М» не визнає, оскільки вважає, що договір оренди земельної частки (паю), укладений між позивачем та її матір'ю [PERSON] припинений в зв'язку з закінченням строку. Даний договір було укладено до 31.12.2008 року. З вказаного періоду ТОВ «Агріка-М» до неї не зверталась з пропозицією щодо укладення нового договору оренди, тому вона на свій розсуд уклала договір оренди землі з ТОВ «Зоря». (а.с.48,197). Відповідно до п.4 ч.1 ст.169 ЦПК України відповідач в судовому засіданні 15 липня 2014 року підтвердила ці обставини, при цьому доповнила, що після отримання свідоцтва про право власності на землю, вона уклала договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Зоря», оскільки умови по сплаті орендної плати даним товариством повністю задовольняють її. Представник відповідача ТОВ «Зоря» [PERSON], який діє на підставі довіреності від 11.11.2011 року (а.с.35) проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані ними документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову ТОВ «Агріка-М» слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 2-4 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Земельні відносини регулюються Конституцією України, Цивільним Кодексом України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи померлій [PERSON] належала земельна ділянка (пай), площею 7,39 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0208514, виданого 27.03.1997 року Великобурлуцькою РДА (а.с.09). 02 січня 2008 року між ТОВ «Агріка-М» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної частки (паю) (далі Договір) строком на один рік, тобто до 31 грудня 2008 року, що зазначено в п.2.3 вказаного Договору (а.с.06-07). Інших посилань на строки дії даний Договір не містить. Однак, у вказаному Договорі від 31 грудня 2008 року на останньому листі є запис («за взаємною згодою обох Сторін термін дії цього Договору продовжено до 31 грудня 2022 року. 31.12.2008 р.». Позивач в обґрунтування своїх вимог вважає це, як продовження строку Договору оренди на новий термін. В судовому засіданні твердження про те, що договір оренди земельної частки (паю) укладено на строк до 31 грудня 2022 року не знайшло свого підтвердження, стороною не надано документа, який би свідчив про внесення змін до Договору, як це передбачено діючим законодавством. Так, відповідно ст.652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Оскільки сторони мають досягти згоди про зміну (розірвання) договору, домовленість між ними також за своєю правовою природою являє собою договір, у зв'язку із чим на нього поширюються як загальні правила про умову дійсності правочинів (ст.203 ЦК), так і положення про порядок укладення договору (статті 638-647 ЦК України). Крім того, ст.654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Отже, в даному випадку необхідними умовами зміни Договору є згода сторін та зміни повинні укладатися в письмовій формі. Зазначене передбачає складання документу про внесення змін до Договору. В той час, в порушення закону, позивачем зроблено лише надпис в Договорі, який містить лише форму та строк його дії, і не в якому разу не встановлює умови щодо порядку передання, використання та повернення земельної частки (паю). Отже враховуючи викладене, даний надпис не є документом який би свідчив про внесення змін до Договору, оскільки він є лише додатком, і не містить умову, яку він змінює (пункт Договору). Крім того, відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про оренду землі», ст.210 ЦК України та останнього абзацу п.4 Договору, Договір набуває чинності з моменту його реєстрації в Вільхуватській сільській раді. Даний договір після його підписання сторонами, 22 січня 2008 року був зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області (а.с.06-08). Відповідно листа Вільхуватської сільської ради за вихід. № 02-18/373 від 02.07.2014 року, у Вільхуватській сільській раді реєстрація договору оренди земельної частки паю між ТОВ «Агріка-М» та [PERSON] після 01 січня 2009 року терміном до 31 грудня 2022 року не проводилась (а.с.187). Суд приходить до висновку, укладений між позивачем та [PERSON] Договір оренди земельної частки (паю), який був зареєстрований Вільхуватською сільською радою Великобурлуцького району Харківської області 22 січня 2008 року в книзі реєстрації Договорів оренди земельних часток (паїв) за № 52, припинив свою дію 31 грудня 2008 року, як це передбачено його умовами. Судом також встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємець [PERSON] (відповідач по справі) 01 березня 2011 року отримала свідоцтво про право на спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Ватутіна, с.Вільхуватка, Великобурлуцького району, Харківської області, розміром 7,0400 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.10). 21 червня 2013 року [PERSON], відповідно до виданого свідоцтва про право на спадщину від 01.03.2011 року, отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку), серія САЕ № 310365, виданого реєстраційною службою Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області (а.с.205), про що зроблено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.206). В даному випадку, після смерті матері, відповідач [PERSON] успадкувала належну її матері земельну частку (пай) та отримала 21 червня 2013 року свідоцтво про право приватної власності на землю, внаслідок чого стала власником конкретної земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з виділенням та фіксацією на місцевості меж (а.с.214,233). 02 липня 2013 року [PERSON], як власник земельної ділянки згідно свідоцтва про право власності № 5226627, уклала договір № 0020/3 оренди землі з ТОВ «Зоря» (а.с.211-212) і відповідно Витягу, реєстраційною службою Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області 14 серпня 2013 року проведено державну реєстрацію даного договору оренди земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Зоря» строком на 49 років (а.с.210). Суд приходить до висновку, що дії відповідача [PERSON] по укладенню договору з ТОВ «Зоря» не суперечать вимогам діючого законодавства. Так, відповідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», який вказує на те, що суди повинні враховувати, що згідно в пунктом Типового договору оренду земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5 (0101-00) зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за № 101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання держаного акта на право приватної власності на землю зобов'язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою держаного акта на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, зв'язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. У відповідності до чинного законодавства, подальше інсценування укладення договору оренди землі являється правом сторони і відповідно [PERSON] не зобов'язана /оскільки це її право/ була звертатись до ТОВ «Агріка-М» про укладення договору оренди землі. Сам же позивач також не звернувся до вже нового власника земельної ділянки з проханням укласти такий договір, однак на час розгляду справи в суді, продовжує безпідставно, всупереч волі власника користуватись її земельною ділянкою. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд вважає, що право відповідача на вільне і самостійне володіння належною їй земельною ділянкою порушено позивачем, вимоги ТОВ «Агріка-М» не ґрунтуються на законі, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд не знаходить підстав до стягнення судових витрат.

Outcome: dismissed