Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

Сторони перебували у договірних правовідносинах на підставі укладеного 04 грудня 2007 року договору № VIXRRC04140049. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу строковий кредит у розмірі 2 777 гривень 50 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01 грудня 2008 року. Відповідач своє зобов'язання належним чином не виконала. 15 травня 2014 року Банк звернувся до суду з вимогою про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитом станом на 18 лютого 2014 року на загальну суму 9360 гривень 41 копійка, в тому числі: 534 гривні 46 копійок - заборгованість за кредитом, 113 гривень 21 копійка - заборгованість по процентах за користування кредитом, 225 гривень 88 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом, 7 564 гривні 94 копійки - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 421 гривня 92 копійки - штраф (процентна складова). Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час і місце судового розгляду (а.с. 49). 27 червня 2014 року в канцелярії суду зареєстровано заяву представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Піх О.П.про слухання справи у його відсутності та про підтримання позовних вимог у повному обсязі (а.с. 46). Відповідач у судові засідання на 06 червня 2014 року, 18 червня 2014 року, 27 червня 2014 року та 11 липня 2014 року не з'являлася . Судові повістки направлялись за останнім відомим місцем проживання: [ADDRESS]. Станом на день розгляду справи розписки про отримання судових повісток не повернулися, однак відповідач подала заяву про розгляд справи за її відсутності та про застосування строку позовної давності до кредитних правовідносин (а.с. 56). Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк» слід відмовити за наступних підстав: Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у договірних правовідносинах на підставі договору № VIXRRC04140049 від 04 грудня 2007 року (а.с. 9-10). Предметом договору є строковий кредит в сумі 2777 гривень 50 копійок, які відповідач отримала шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку. Невід'ємною частиною Договору є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с. 14-18). Договір було укладено між [PERSON] як позичальником та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк». За рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип Банку змінено на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке, відповідно до Статуту (а.с. 25) є правонаступником всіх прав та зобов'язань ЗАТ КБ «ПриватБанк». Як слідує із заяви позичальника (а.с. 9), строк користування кредитом було встановлено з 04.12.2007 року по 01.12.2008 року включно, з умовами сплати за користування кредитом позичальник ознайомлена. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 7-8) доведено, що відповідач - позичальник [PERSON] - не виконувала належним чином свої зобов'язання по кредитному договору. Так, станом на 18 лютого 2014 року [PERSON] нараховано заборгованість в сумі 9360 гривень 41 копійку (534 гривні 46 копійок - заборгованість за кредитом, 113 гривень 21 копійка - заборгованість по відсотках, 225 гривень 88 копійок - заборгованість по комісії, 7 564 гривні 94 копійки - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 421 гривня 92 копійки - штраф (процентна складова). Разом з тим, із умов кредитного договору слідує, що договір був укладений на 12 місяців з кінцевим терміном повернення 01 грудня 2008 року (а.с. 9), пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки за даним Договором встановлено сторонами тривалістю 5 років. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту статей 256, 257 ЦК України вбачається, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями, з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. На день закінчення строку договору (01 грудня 2008 року) і протягом п'яти років по тому [PERSON] не повернула Банку 534 гривні 46 копійок тіла кредиту та не сплатила відсотки за користування кредитом в сумі 113 гривень 21 копійка і комісію в сумі 225 гривень 88 копійок. Крім розрахунку ціни цього позову (а.с. 7-8), такий факт стверджується копією ухвали Мурованокуриловецького районного суду від 28 грудня 2010 року, яка набрала чинності 05 січня 2011 року (а.с. 57). Таким чином Банку на день закінчення строку кредитного договору з [PERSON]. достеменно було відомо про існування боргу перед Банком і тоді у них виникло право судового захисту. Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач звернувся до суду 15 травня 2014 року, тобто після спливу строку позовної давності, що закінчився 01 грудня 2013 року, не надав до суду заяви про поновлення строку позовної давності та пояснення причин пропуску цього строку, а відповідач наполягала на застосуванні позовної давності до спірних правовідносин (а.с. 56). Суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про застосування строків позовної давності підлягає задоволенню. Суд вважає за правильне звернути увагу на існування договірних правовідносин на підставі договору № VIXRRC04140049 від 04 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], та обставиною, що за паспортними даними прізвище боржника [PERSON].

Outcome: dismissed