Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобинський м'ясокомбінат» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 23.06.2017 року в розмірі 16005 грн. та судового збору у розмірі 1762 грн. оскільки останній не виконує зобов'язань за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач працював у позивача на посаді водія та 23.06.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику на загальну суму 16 005 грн., однак останній звільнився із займаної посади та не виконав визначені п.4.3 договору зобов'язання щодо повернення позики в повному обсязі до дня свого звільнення, тому позивач змушений звернутись до суду. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] (надалі Відповідач) був прийнятий на посаду водія Хмельницького регіонального відділу продаж Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобиський м'ясокомбінат» ( надалі Позивач), відповідно до наказу № 651 від 10.10.16 року. 23.06.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики №2306-17, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику на загальну суму 16 005 (шістнадцять тисяч п'ять) грн. Грошові кошти у загальній сумі 16 005 (шістнадцять тисяч п'ять) грн. були передані позивачем відповідачу 23.08.2017 року що підтверджується розпискою [PERSON], якою в момент підписання цієї розписки, останній підтвердив факт отримання від представника ТОВ «Глобинський м'ясокомбінат» грошових коштів. Відповідно до наказу № 1533 від 19.07.2017 року [PERSON] звільнено з займаної посади водія автотранспортних засобів Миколаївського регіонального відділу продаж з 19.07.2017 року за власним бажанням на підставі ст.. 38 КЗпП України. Відповідно до п. 4.3 Договору позики № 2306-17 від 23.06.2017 року, у випадку розірвання трудових відносин між позикодавцем та позичальником, позичальник зобов'язаний повернути всю суму заборгованості позикодавцю не зважаючи на факт звільнення. В такому випадку строк позики як і самого договору залишається без змін і діє до 02 лютого 2018 року. Станом на дату подачі позову до суду, відповідачем грошові кошти у сумі 16 005 (шістнадцять тисяч п'ять) грн. не повернуті позивачу, що свідчить про неналежне виконання грошових зобов'язань Відповідачем. Відповідно до приписів частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно п.4.3 Договору позики №2306-17 у випадку розірвання трудових відносин між позикодавцем і позичальником. Позичальник зобов'язаний повернути всю суму заборгованості позикодавцю незважаючи на факт звільнення. В такому випадку строк позики як і самого Договору залишається без змін і діє до 02 лютого 2018 року. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Договір позики може бути строковим або безстроковим. Строковим вважається договір позики, в якому вказано конкретний строк повернення отриманих позичальником коштів або іншого належного з нього майна. Безстроковим є договір позики, в якому строк виконання позичальником його зобов'язання не визначений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Відповідно до п.3.1 Договору позики №2306-17 сторони прийшли до згоди, що строк позики починається з моменту набрання чинності Договору і закінчується 02.02.18 р. Згідно з п.3.2 договору Відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути отриману позику не пізніше 02 лютого 2018 року . У відповідності з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приймаючи до уваги порушення відповідачем зобов'язань за договором позики, позов підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Outcome: approved