Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

ТОВ «Веллфін» 31 травня 2019 року поштою направив до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, який надійшов до суду 05 червня 2019 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки, з дотримання вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 25 червня 2019 року позивач засобами поштового зв`язку направив до суду документ про сплату судового збору, який надійшов 03 липня 2019 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2019 року вирішено питання про заочний розгляд справи. Позивач у своєму позові посилався на те, що 12 травня 2016 року між ТОВ «Веллфін» і відповідачем було укладено договір № 37866 про надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту шляхом реєстрації відповідача на інтернет-сайті ТОВ «Веллфін» і виконанням ним певних дій, які свідчать про укладення договору. 12 травня 2016 року позичальник надав [PERSON] позику у розмірі 500 гривень, які було перераховано на картковий рахунок відповідача строком на 20 днів з кінцевою датою повернення до 01 червня 2016 року включно. Відповідно до умов договору сума процентів за користування позикою становить 1,90 % за кожен день користування, але не менше 30 гривень, а у разі прострочення виконання зобов`язання процентна ставка становить 3,8% від суми позики за кожен день користування позикою понад строк, визначений договором. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав у повному обсязі, чим порушив умови договору, внаслідок чого станом на 31 травня 2019 року сума заборгованості становить 21\~506 гривень, яка складається із заборгованості за позикою у розмірі 500 гривень, заборгованості за процентами у розмірі 10\~613 гривень, заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 10\~393 гривень. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 21\~506 гривень, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1\~921 гривні, а всього 23 427 гривень. Представник позивача просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 12 травня 2016 року між ТОВ «Веллфін» і [PERSON] було укладено договір № 37866 про надання позики (а.с. 32-40). Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет-сайті https://creditup.com.ua, з виконанням певних дій, що свідчать про укладення договору. Відповідно до умов договору, 12 травня 2019 року о 04 годині 21 хвилині ТОВ «Платежі онлайн», яке за договором доручення № ФБ211/11 від 18 листопада 2015 року (а.с. 43-47), уповноважене позивачем забезпечувати здійснення платежів, перераховано на платіжну картку позичальника грошові кошти у розмірі 500 гривень (а.с. 42). Відповідно до умов п. 1.3 договору № 37866 строк дії договору становить 20 днів, п. 1.4 цього ж договору також застережено, що позика надається строком на 20 днів. Згідно з п. 1.5 договору № 37866 розмір процентів за користування позикою становить 1,9 % за кожен день користування позикою, що становить 210 гривень 50 коп. Правовідносини, що виникли між сторонами урегульовано ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про електронну комерцію», ЦК України. Частиною 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким чином, між ТОВ «Веллфін» і [PERSON] було укладено договір позики на умовах фінансового кредиту. Згідно ч. 1 ст. 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У встановлений договором строк заборгованість за кредитом відповідачем сплачена не була, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 500 гривень. Враховуючи зазначені договором умови надання кредиту, відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві відсотки за користування кредитом у визначеному договором розмірі 1,9 % за кожен день користування позикою. Як вбачається з наданих позивачем розрахунків розмір процентів за період з 12 травня 2016 року по 31 травня 2019 року, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з суми поточної заборгованості у розмірі 500 гривень, становить 10 613 гривень заборгованості за відсотками та 10\~393 гривень заборгованості за простроченими відсотками (а.с. 41). Проте, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Договір між сторонами було укладено на строк з 12 травня 2016 року по 01 червня 2016 року. Таким чином, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, то після 01 червня 2016 року позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором № 37866 від 12 травня 2016 року. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, розмір відсотків, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача, становить 210 гривень 50 коп. З урахуванням того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість, яка [PERSON] добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 37866 про надання позики від 12 травня 2016 року у розмірі 710 гривень 50 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 500 гривень, заборгованості за процентами у розмірі 210 гривень 50 коп. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1\~921 гривень. З урахуванням того, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 63 гривень 47 коп. (710 гривень 50 коп. х 1\~921 гривню : 21 506 гривень 00 коп. = 63 гривні 47 коп.). Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін», складає 774 гривні 47 коп. (710 гривень 50 коп. + 63 гривні 97 коп. = 774 гривні 47 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial