Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

сторони в шлюбі з 24.04.2014р., мають доньку Мілану, 23.06.2014р.н. [PERSON] 09.07.2018р. звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що відповідач не поважає її як дружину, зраджує у подружній вірності, сімєю не цікавиться, вона втратила до нього почуття любові та поваги, вважає, що сімя розпалась, примирення неможливе, просила розірвати шлюб. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, 02.11.2018р. подала заяву про підтримання позову, заперечила можливість примирення з відповідачем, просить розірвати шлюб, розглянути справу у її відсутності, від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась (а.с.24). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, 02.11.2018р. подав заяву про визнання позову, неможливість примирення та про розгляд справи у його відсутності (а.с.25). Оскільки сторони в судове засідання не зявились, обоє подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, фіксація судового процесу технічними засобами згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Із змісту\~позову [PERSON], із свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження (а.с. 2-5) видно, що [PERSON] і [PERSON] у шлюбі з 24.04.2014р., мають доньку Мілану, 23.06.2014р.н. Як убачається із змісту позову та заяви позивачки від 02.11.2018р., вона просить розірвати шлюб, заперечує можливість\~примирення з відповідачем, мотивуючи в т.ч. тим, що останній не поважає її як дружину, зраджує у подружній вірності, вона втратила до нього почуття любові, не може терпіти його зневажливе ставлення до себе. Відповідач [PERSON] у заяві від 02.11.2018р. не навів обставин, які б спростовували покликання позивачки у позовній заяві, теж вказав про неможливість примирення з позивачкою і просить розірвати шлюб. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене й інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин суперечитиме їх інтересам та порушуватиме їх права на особисту свободу, суд задоволює позов. Наявність у сторін малолітньої дитини суд оцінює, як обставину, що заслуговує уваги, але з огляду на вищенаведене, не перешкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved