Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова» (далі - ТОВ «Новабудова») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 травня 2019 року по 01 лютого 2021 року включно в розмірі 3 170 (три тисячі сто сімдесят) грн 73 коп., а саме: основний борг за період з 01 травня 2019 року по 01 лютого 2021 року - 2 856 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят шість) грн 36 коп.; 3 % річних від простроченої суми - 118 (сто вісімнадцять) грн 35 коп.; індекс інфляції - 196 (сто дев`яносто шість) грн 02 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що житлові будинки № № 4 , 5 , 6 з об`єктами соціального призначення по [ADDRESS] відповідно до наказу публічного акціонерного товариства холдінгова компанія «Київміськбуд» (далі - ПАТ ХК «Київміськбуд») № 00107/0/8-13 від 10 липня 2013 року були передані в експлуатацію та обслуговування ТОВ «Новабудова». Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 923 від 06 грудня 2011 року будинку № 3 присвоєна поштова адреса - [ADDRESS] . [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 14 лютого 2012 року. У зазначеному будинку, зокрема у квартирі [ADDRESS] , протягом спірного періоду позивачем безперебійно надавались житлово-комунальні послуги. Однак, відповідач не сплачує за спожиті нею житлово-комунальні послуги, чим спричиняє збитки позивачу. На підставі зазначених позивачем обставин, період, протягом якого у відповідача утворилась заборгованість перед ТОВ «Новабудова», а саме: з 01 травня 2019 року по 01 лютого 2021 року та розмір заборгованості у сумі 2 856 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят шість) грн 36 коп. позивач просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 19 березня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі із посиланням на наступні обставини. Позивач не надав до позовної заяви розрахунку тарифу та які послуги до нього входять, затверджений відповідним рішенням органів місцевого самоврядування, не підтвердив понесені витрати та не надав картки фактичної собівартості утримання будинку, відсутні акти звірки, квитанції, рахунки, що підтверджують реальність надання послуг. Між постачальником послуг ТОВ «Новобудова» та відповідачем був укладений Договір № 150-Б/8 від 26 січня 2012 року на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Позивач в позові посилається на розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 01 червня 2018 року N 937 про встановлення тарифів, яким тариф визначений для категорії коли оплата вноситься не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим (пункт 6 договору) в розмірі 6,91 грн/кв. м, а не 7,32 грн/кв. м, як зазначає позивач, таким чином позивач безпідставно завищив тариф, а відповідно і розрахункову суму до сплати. Позивач не надав виписку з особового рахунку по квартирі, історію нарахувань та розрахунків по особовому рахунку квартири, відомості нарахувань та оплати за послуги з утримання будинку, довідку по оборотах особового рахунку та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з існуючими тарифами тощо. Таким чином, позивачем не доведено за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів факт надання послуг, їх обсяг, вартість та нарахування заборгованості. Щодо вимоги про стягнення 3 % річних від простроченої суми та індексу інфляції, то позивач зобов`язаний довести не тільки наявність боргу, а і підтвердити факт надання послуг, дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц. ТОВ «Новобудова» в кінці лютого 2021 року направило на адресу місцезнаходження квартири рахунок за лютий 2020 року на вивезення побутових відходів в розмірі 2 856,36 грн (борг), який 05 березня 2021 року сплачено відповідачем в повному обсязі, що підтверджується квитанцією про оплату, тобто за п`ять днів до вручення копії позову консьєржці, що стверджується повідомленням про вручення кореспонденції, яке знаходиться в матеріалах справи. Враховуючи, що борг зазначений в рахунку в сумі 2 856, 36 грн відповідач сплатила відразу після його отримання в позасудовому порядку, підстав для звернення до суду в позивача, як вважає відповідач, не було, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що відповідно до наказу голови правління-президента ПАТ ХК «Київміськбуд» № 00107/0/8-13 від 10 липня 2013 року житлові будинки № № 4 , 5 , 6 з об`єктами соціального призначення на [ADDRESS] були передані в експлуатацію та обслуговування ТОВ «Новабудова». [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] ), що підтверджується копією свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 14 лютого 2012 року. 26 січня 2012 року між [PERSON] та ТОВ «Новабудова» був укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Виходячи зі змісту пункту 2 частини третьої Порядку формування тарифів на житлово-комунальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» тарифи на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій. Таким чином, тарифи передбачені у договорі, підписаному сторонами мають змінюватися у відповідності до нормативно-правових актів, підзаконних нормативно-правових актів, оскільки договір не може суперечити законодавству. Укладаючи такий договір, сторона повинна розуміти, що укладає його відповідно до чинних затверджених тарифів, які мають тимчасовий характер, а отже можуть змінюватися і у відповідному договорі. Крім того, статтею 10 ЖК Української РСР встановлено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію, а статтею 66 ЖК Української РСР передбачено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири. Статтею 151 ЖК Української РСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII) споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 8 Закону № 2189-VIII управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг. Згідно із пунктом 5 частиною другою статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною першою статті 12 Закону № 2189-VIII встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не належним чином сплачує за надані їй послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком наданим позивачем, за період з 01 травня 2019 року по 01 лютого 2021 року за нею утворилась заборгованість, яка складає 3 170 (три тисячі сто сімдесят) грн 73 коп. Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору. Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Суд закриває провадження у справі за відсутністю предмету спору. Під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем. У справі, яка розглядається, предметом спору є стягнення суми основної суми заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 травня 2019 року по 01 лютого 2021 року включно в розмірі 3 170 (три тисячі сто сімдесят) грн 73 коп., а саме: основний борг за період з 01 травня 2019 року по 01 лютого 2021 року - 2 856 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят шість) грн 36 коп.; 3 % річних від простроченої суми - 118 (сто вісімнадцять) грн 35 коп.; індекс інфляції - 196 (сто дев`яносто шість) грн 02 коп. та витрати зі сплаті судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. Установлено, що відповідач сплатила суму основного боргу 2 856 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят шість) грн 36 коп. в позасудовому порядку, що підтверджується копією квитанцією: 0.0.2040024538.1 від 05 березня 2021 року. Оскільки відповідачем в позасудовому порядку було сплачено суму основного боргу, то суд констатує той факт, що між сторонами відсутні неврегульовані питання щодо стягнення із відповідача суми основної заборгованості у розмірі 2 856 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят шість) грн 36 коп., тобто відсутній предмет спору. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Таким чином суд закриває провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 травня 2019 року по 01 лютого 2021 року включно в розмірі 2 856 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят шість) грн 36 коп. Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних від простроченої суми та індексу інфляції. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункт 45)). З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідач, прострочила виконання грошового зобов`язання за період з 01 травня 2019 року по 01 лютого 2021 року, хоч добровільно його і сплатила 05 березня 2021 року, то вона на вимогу позивача повинна сплатити інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми. Відповідно до розрахунків наданих позивачем, за прострочення відповідачем виконання зобов`язання зі сплати за надані житлово-комунальні послуги, на суму заборгованості нараховано 3 % річних від простроченої суми у розмірі 118 (сто вісімнадцять) грн 35 коп. та індекс інфляції у розмірі 196 (сто дев`яносто шість) грн 02 коп. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач, заперечуючи проти позову, будь-яких належних та допустимих доказів на спростування наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат не надала, що є її процесуальним обов`язком. Той факт, що позивач в кінці лютого 2021 року направив на адресу місцезнаходження квартири рахунок за лютий 2020 року на вивезення побутових відходів, який відповідач оплатила 05 березня 2021 року, не виключає факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання, оскільки сума боргу в розмірі 2 856 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят шість) грн 36 коп. виникла за період з 01 травня 2019 року по 01 лютого 2021 року. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] ), щодо утримання якої виник спір, а в силу вимог частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує, тому відповідач має здійснювати свій обов`язок щодо своєчасної сплати житлово-комунальних послуг. Тим більше, що факт отримання таких послуг відповідач визнала, сплативши суму боргу в позасудовому порядку. Користуючись з 01 травня 2019 року по 01 лютого 2021 року житлово-комунальними послугами, які надає позивач, відповідач була обізнана про факт їх надання та покладений на неї обов`язок з їх своєчасної оплати. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми у розмірі 118 (сто вісімнадцять) грн 35 коп. та індекс інфляції у розмірі 196 (сто дев`яносто шість) грн 02 коп. є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частини другої статті 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету. Так, відповідно до положень частини другої статті 133 ЦПК України, порядок повернення судового збору встановлюється законом. Частиною першою статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачений виключний перелік підстав, за яких сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду, а саме, сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5). Враховуючи те, що судом закрито провадження в частині стягнення суми основного боргу за спожиті житлово-комунальні послуги за відсутністю предмету спору, судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду підлягає поверненню з державного бюджету в частині пропорційності заявленої вимоги, тобто у розмірі 2 043 грн. Разом із тим, в порядку статті 141 ЦПК України, судовий збір за вирішені вимоги про стягнення 3 % річних від простроченої суми та індексу інфляції, слід стягнути із відповідача на користь позивача у розмірі 227 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved