Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

сторони в шлюбі з 20.10.2007р., дітей не мають. [PERSON] 02.02.2018р. звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він зловживав алкогольними напоями, через це припинили подружні стосунки і близько шести років спільно не проживають, вона має іншого чоловіка, з яким перебуває у фактичних шлюбних стосунках, просила розірвати шлюб. В судове засідання [PERSON] не з'явилась, 14.03.2018р. подала заяву у якій висловилась на підтримку позову, просила про розгляд справи у її відсутності (а.с. 19). Відповідач в судове засідання не з'явився, 14.03.2018р. подав заяву, у якій просить розірвати шлюб, розгляд справи провести у його відсутність (а.с. 20). Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, суд відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України вважає можливим розглядати справу у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів та без фіксації судового процесу технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. Із змісту позову, із долученого до справи свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] убачається, що сторони в шлюбі з 20.10.2007р., дітей не мають, що через зловживання відповідачем алкогольними напоями припинили подружні стосунки, проживають окремо (а.с. 2-3, 6). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Як убачається із змісту позову [PERSON] та поданої суду заяви від 14.03.2018р. (а.с.2-3, 19) позивачка перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншим чоловіком, не бажає поновлювати сімейні стосунки з відповідачем, настоює на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON], як убачається із його заяви від 14.03.2018р. (а.с.20), теж просить про розірвання шлюбу з позивачкою. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин порушуватиме їх права на особисту свободу, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов. Судові витрати у справі складають 704 грн. 80 коп. (а.с.1) та у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved