Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 7» (ЄДРПОУ 33443614) (далі - позивач, ТОВ «Рада 7») звернулось до суду з зазначеним позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON]), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 3 295, 86 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Квартира має усі комунальні зручності, якими користується відповідач, проте, не сплачує за них. Так, заборгованість відповідача за житлово-комунальні послуги станом на 01.01.2014 року становить 3 295, 86 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.02.2014 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «Рада 7» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України повідомлений належним чином, надіслав суду заяву, в який просив суд розглядати справу в його відсутності та не заперечував проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, й його заяву про розгляд справи у його відсутність, суд, відповідно до ст. ст. 169, 224 ч. 1 ЦПК України, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Так, судом встановлено, що відповідач є власником житлової площі 38, 10 кв.м. у [ADDRESS], про що свідчить довідка форми 3. Згідно ст. 10 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР), громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Ст. 24 ЖК УРСР визначає, що житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території. Згідно ст. 67 ЖК УРСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 66 ЖК УРСР, плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Норма загальної площі встановлюється у розмірі 21 квадратного метра на одну особу. Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України. В одинарному розмірі оплачується загальна площа, що має належати наймачеві та членам його сім'ї за встановленими нормами, а також зайва площа, якщо розміри її на всю сім'ю не перевищують половини норми загальної площі, яку належить мати одній особі. Плата за користування рештою зайвої загальної площі береться в підвищеному розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України. Загальна площа, право користування якою зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім'ї, не вважається зайвою. Так, позивач нараховує плату за користування житлом та плату за комунальні послуги, виходячи з загальної площі квартири та відповідно до затверджених розпорядженнями Київської міської державної адміністрації тарифами. Як визначено у ч. 1 ст. 68 ЖК УРСР, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 179 ЖК УРСР, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 592, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати приміщення житлового будинку і гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання. Отже, відповідач є власником [ADDRESS], й відповідно до угоди від 22.02.2010 року взяла на себе зобов'язання своєчасно сплачувати позивачу комунальні послуги та послуги з утримання будинку та прибудинкової території, отже несе відповідальність за зобов'язаннями. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Так, відповідач є власником [ADDRESS], користується комунальними послугами, однак, належним чином за надані житлово-комунальні послуги не сплачує. За період з жовтня 2009 року по грудень 2013 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 3 295, 86 грн., про що свідчить надана позивачем довідка (а. с. а. с. 7-8). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження сплати заборгованості відповідач не надав. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими. Отже, позовні вимоги ТОВ «Рада 7» про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 3 295, 86 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як визначено у ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Так, позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено 243,60 грн. судового збору, що підтверджується платіжними дорученнями № 896 від 23.01.2014 року, № 60 від 07.03.2013 року, 25.09.2013 року № 667. Оскільки суд задовольняє позов, то з відповідача на користь позивача підлягають 243,60 грн. у відшкодування судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved