Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

ТОВ «Смарт Фінексперт» 26.08.2015 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 28.02.2013 року між ТОВ «Прайм Інвест Україна» та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1000,00 грн., а відповідач зобовязалась кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором. За умовами договору факторингу від 26.09.2014 року ТОВ «Прайм Інвест Україна» передало, а ТОВ «Смарт Фінексперт» прийняло право грошової вимоги за кредитним договором від 28.02.2013 року, укладеним між ТОВ «Прайм Інвест Україна» та [PERSON] Разом з тим, відповідач свої зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 17.08.2015 року склав 19694,01 грн. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 19694,01 грн. та судові витрати. У заяві від 04.04.2016 року представник позивача просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. У заяві від 06.11.2017 року відповідач просила відкласти слухання справи, однак жодних доказів на підтвердження причини своєї неявки суду не надала. На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що згідно умов кредитного договору № ПУ-01413000244 від 28.02.2013 року та додаткової угоди № 1 від 15.03.2013 року, укладених між ТОВ «Прайм Інвест Україна» та [PERSON], кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 1000,00 грн. зі сплатою 2 % за кожний день користування кредитом, зі строком повернення не пізніше 15.03.2013 року, а відповідач зобовязалась кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором (а.с. 5-8). Кредитні кошти в розмірі 1000,00 грн. були надані [PERSON], що підтверджується видатковим касовим ордером від 28.02.2013 року (а.с. 9). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачем порушуються взяті на себе зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 17.08.2015 року відповідно до розрахунку виникла заборгованість у розмірі 19694,01 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту в розмірі 1000,00 грн.; заборгованості по процентах в розмірі 320,00 грн.; пені в розмірі 17410,00 грн.; штрафу в розмірі 100,00 грн.; інфляційних втрат у розмірі 769,56 грн.; 3 % річних в розмірі 94,45 грн. (а.с. 13-14). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з умовами договору факторингу № 26/09 від 26.09.2014 року ТОВ «Прайм Інвест Україна» передало, а ТОВ «Смарт Фінексперт» прийняло право грошової вимоги за кредитним договором № ПУ-01413000244 від 28.02.2013 року, укладеним між ТОВ «Прайм Інвест Україна» та [PERSON] (а.с. 20-23). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, до позивача перейшли всі права ТОВ «Прайм Інвест Україна» щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором № ПУ-01413000244 від 28.02.2013 року. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. 01.01.2014 року позивач направив відповідачу повідомлення про відступлення права грошової вимоги (а.с. 24). Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14, від 04.11.2015 року у справі № 6-1120цс15 та від 18.05.2016 року у справі 6-474цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За даним кредитним договором розмір збитків становить 2284,01 грн. (1000,00 грн. + 320,00 грн. + 100,00 грн. + 769,56 грн. + 94,45 грн. = 2284,01 грн.), а сума пені, яку просить стягнути позивач з відповідача, становить лише 17410,00 грн., що значно перевищує розмір збитків, у звязку з чим суд, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, вважає за можливе зменшити розмір пені з 17410,00 грн. до 7300,00 грн. Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки свої договірні зобовязання [PERSON] за кредитним договором не виконала, та суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 9584,01 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту в розмірі 1000,00 грн.; заборгованості по процентах в розмірі 320,00 грн.; пені в розмірі 7300,00 грн.; штрафу в розмірі 100,00 грн.; інфляційних втрат у розмірі 769,56 грн.; 3 % річних в розмірі 94,45 грн. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. (а.с. 1), тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати, які ним було сплачено при поданні позову, а саме: судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial