Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТТВК» (скорочена назва ТОВ «ТТВК») зареєстроване як юридична особа, код ЄДРПОУ 36285831 з 23.02.2009 року, запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 10681020000024069, та здійснює діяльність туристичних операторів, код згідно КВЕД 79.12, що підтверджується Випискою з реєстру (а.с.43). Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.109-110), ФОП [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність з 14.06.2006 року за основним видом згідно КВЕД 79.11. Діяльність туристичних агентств. 01.09.2013 року між ТОВ «ТТВК» як туроператором та ФОП [PERSON] як турагентом, з урахуванням попередньо укладеного між сторонами субліцензійного договору №ТС19/19-13 від 01.09.2013 року щодо надання турагенту права користування тм TUI, було укладено агентський договір по реалізації туристичних продуктів за №ТА19/19-13 (а.с.44-48). За умовами розділу 2 агентського договору (а.с.44-зворот), турагент зобовязався за винагороду надати туроператору послуги з реалізації туристичного продукту туристу шляхом укладення договору про надання туристичного продукту (туристичних послуг) від імені та за дорученням туроператора, а також здійснювати фактичні дії, визначені умовами договору. Як визначено п.2.2 агентського договору, від власного імені турагент може надавати туристам консультаційні послуги стосовно туристичного продукту та інші супутні послуги. Умови та вартість таких послуг повинні бути погоджені між туристом і турагентом, їх вартість не може перевищувати загальної (опублікованої) вартості туристичного продукту. Відповідно до п.2.4 агентського договору, по своїй суті договір є формою підтвердження повноважень турагента. 20.04.2016 року між ТОВ «ТТВК» як туроператором, від імені і за дорученням якого на підставі агентського договору діє ФОП [PERSON] турагент, з одного боку, та [PERSON] як туристом, з іншого боку, було укладено договір про надання туристичних послуг (а.с.7-11). Відповідно до п.2.1 договору та листа-бронювання (додаток №1 до договору) (а.с.8, 12), туроператор ТОВ «ТТВК» за плату зобовязався надати туристу замовлений нею комплекс туристичних послуг (туристичний продукт) туристичну подорож у складі 2-х туристів [PERSON] та [PERSON] до Чеської Республіки, м. Прага, готель Barcelo Praha 4*, з терміном туру з 02.06.2016 року до 09.06.2016 року, тип розміщення Superior 2AD, загальною вартістю туристичних послуг 38\~907 грн., у тому числі із включенням вартості візи 3284 грн. Таким чином, системним аналізом положень вказаних договорів суд приходить до висновку, що в рамках відносин, повязаних з наданням туристичних послуг ТОВ «ТТВК» туристам, ФОП [PERSON] не є самостійним субєктом, а лише представником, довіреною особою ТОВ «ТТВК», посередником з реалізації туристичного продукту туроператора, не створюючи туристичний продукт, а лише здійснюючи функції з його продажу, а тому несе відповідальність перед туристом за власні дії і не несе відповідальності за надання туристичного продукту та правовідносини під час безпосереднього надання послуг. Розмежування прав та обовязків між туроператором і турагентом, а також їх відповідальності визначається відповідно до загальних положень про агентський договір (ч. 13 ст. 20 Закону України «Про туризм»). Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, суд приходить до висновку, що між [PERSON] та ТОВ «ТТВК» укладено оплатний, двосторонній, консенсуальний договір про надання туристичних послуг, тому виниклі між сторонами відносини регулюються положеннями ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про туризм», що також відповідає п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів». Положеннями ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч.1\~ст.901 ЦК України,\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується\~\~за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 20 Закону України «Про туризм» визначено, що за договором на туристичне обслуговування (надання туристичних послуг) одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. У договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору, такі як: строк перебування у місці надання туристичних послуг із зазначенням дат початку та закінчення туристичного обслуговування; характеристика транспортних засобів, що здійснюють перевезення, зокрема їх вид і категорія, а також дата, час і місце відправлення та повернення (якщо перевезення входить до складу туристичного продукту); готелі та інші аналогічні засоби розміщення, їх місце розташування, категорія, а також строк і порядок оплати готельного обслуговування; види і способи забезпечення харчування; мінімальна кількість туристів у групі (у разі потреби) та у зв'язку з цим триденний строк інформування туриста про те, що туристична подорож не відбудеться через недобір групи; програма туристичного обслуговування; види екскурсійного обслуговування та інші послуги, включені до вартості туристичного продукту; інші суб'єкти туристичної діяльності (їх місцезнаходження та реквізити), які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту; страховик, що здійснює обов'язкове та/або добровільне страхування туристів за бажанням туриста, інших ризиків, пов'язаних з наданням туристичних послуг; правила в'їзду до країни (місця) тимчасового перебування та перебування там; вартість туристичного обслуговування і порядок оплати; форма розрахунку. Згідно з ч.13\~ст. 20 Закону України «Про туризм»,\~права й обов'язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором між ними, а також цим Законом. Відповідно до імперативного припису, передбаченого ст.19-1 Закону України «Про туризм», який кореспондується з аналогічними положеннями п.3.2.2 договору про надання туристичних послуг (а.с.8), будь-яка яка інформація, надана туроператором (турагентом), повинна містити достовірні відомості про умови договору на туристичне обслуговування. Туроператор (турагент) зобов'язаний додержуватися умов надання комплексу туристичних послуг, про які був поінформований споживач до укладення договору на туристичне обслуговування, крім випадків, коли про зміну таких умов повідомлено споживача до укладення договору або якщо зміни внесено на підставі угоди, укладеної між сторонами договору. Статтею 24 Закону України «Про туризм»\~передбачено обов'язок суб'єктів туристичної діяльності надавати туристам необхідну і достовірну інформацію про туристичні послуги, права, обов'язки та правила поведінки туристів (екскурсантів), умови страхування, порядок відшкодування завданих збитків, умови відмови від послуг, правила візового митного режиму, перетинання державного кордону та іншу інформацію, передбачену цим Законом. Судовим розглядом встановлено, що при укладенні договору про надання туристичних послуг від 20.04.2016 року сторонами погоджені усі істотні умови договору відповідно до предмету (п.2), кількості осіб, яким оформлюється тур (п.2, лист бронювання додаток №1 до договору), обовязковість оформлення візи на вїзд до Чеської Республіки як країни тимчасового перебування (лист бронювання), вартості замовлених послуг, їх оплати, строку виконання договору (п.4, лист бронювання) тощо. За приписами\~ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону у встановлений строк, одностороння відмова від його виконання не допускається. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Так, відповідно до п.3.3 договору (а.с.8), турист має право на належне надання туристичного продукту (туристичних послуг), замовленого та оплаченого у відповідності з цим договором, а відповідно до п.3.4.8 договору (а.с.9) турист зобовязаний оплатити туроператору через турагента вартість замовленого туристичного продукту протягом строку, вказаного в договорі. При цьому, сторони погодили, що під час підписання договору про надання туристичних послуг та заповнення листа бронювання, турист здійснює туроператору авансовий платіж в сумі 10 000 грн., що складає 30% вартості туру, а в строк до 21.04.2016 року зобовязується оплатити повну вартість туру. Крім того, під час укладення договору сторони погодили, що в загальну вартість туристичних послуг включено вартість оформлення візи 3284 грн. (а.с.12), а п.3.2.6 договору про надання туристичних послуг (а.с.8), як і п.4.2.1 агентського договору (а.с.45-зворот), передбачено, що за умови повної оплати туристом вартості туристичних послуг у визначені договором терміни, туроператор зобовязаний видати туристу проїзні документи (квитки), ваучер, страхові поліси та інші документи, необхідні для надання туристичних послуг. Як встановлено судом, визнано сторонами та підтверджується копіями товарних чеків (а.с.25), у звязку з чим не підлягає окремому доказуванню, в рахунок оплати вартості туристичних послуг [PERSON] сплатила ФОП [PERSON] як турагенту 20.04.2016 року 10\~000 грн. (авансовий платіж) та 21.04.2016 року 25\~623 грн. (оплата вартості туру) та окремо 3284 грн. вартість віз, а загалом сплатила 38\~907 грн., тим самими виконала в повному обсязі взяті на себе зобовязання по оплаті туру в обумовлені сторонами строки. Факт внесення оплати вартості віз ні відповідач, ні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ФОП [PERSON] не оспорювали. В свою чергу, 20.04.2016 року турагент ФОП [PERSON] подав туроператору ТОВ «ТТВК» заявку за №596173 на бронювання туру до Чеської Республіки, забронював авіаквитки за № 5660000001527, № 566000000528 на обох туристів [PERSON] та [PERSON] на чартерний рейс PS4807 Kiev Borispol Praha, PS4708 Praha Kiev Borispol (а.с.14, 15). Факт направлення ТОВ «ТТВК» запиту до Візового центру Консульства Чеської Республіки в м. Дніпро на оформлення візових документів для [PERSON] та [PERSON] із їх записом на 17.05.2016 року підтверджується листом консульства, датованим 05.05.2016 року, перенаправленим на поштову адресу ФОП [PERSON] від тм TUI Ukraine ТОВ «ТТВК» (а.с.22). Вказані обставини суд розцінює як свідчення вчинення дій, спрямованих на оформлення віз саме ТОВ «ТТВК» як туроператором та подання необхідного пакету документів для цього, що, в свою чергу, спростовує доводи представника відповідача щодо самостійного оформлення віз [PERSON] та [PERSON] Посилання відповідача, що одразу під час отримання заявки на бронювання туру ТОВ «ТТВК» повідомив туроператора, що з 14.03.2016 року консульство Чеської Республіки відмінило акредитацію всіх операторів, що визначає необхідність туристам самостійно оформляти візи, суд вважає безпідставними, оскільки жодних доказів в підтвердження таких доводів відповідач не надав, в ході судового розгляду третя особа ФОП [PERSON] їх дійсність не підтвердив, а про виникнення таких обставин відповідно до вимог ст.19-1 Закону України «Про туризм» [PERSON] не повідомлялось. Однак, як слідує із відповіді Посольства Чеської Республіки в м. Київ, у видачі [PERSON] візи на виїзд до Чеської Республіки відмовлено з причини: п.8 «інформація, подана для підтвердження мети та умов передбачуваного перебування, не була достовірною» (а.с.23). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначала, що відмова у видачі візи [PERSON] мала місце саме з вини ТОВ «ТТВК», яке не здійснило своєчасного бронювання готелю на термін туру. Дійсно, дослідженням письмових матеріалів справи судом встановлено хронологічність обставин справи, а договір про надання туристичних послуг укладено між сторонами 20.04.2016 року, повний розрахунок оплати вартості туру проведено 21.04.2016 року, запит на оформлення візи ТОВ «ТТВК» надано до консульства Чеської Республіки 05.05.2016 року, пакет документів на оформлення візи подано 17.05.2016 року. При цьому, видача ваучеру на здійснення бронювання готелю Barcelo Praha 4* для розміщення туриста [PERSON] здійснена ТОВ «ТТВК» TUI Ukraine також 17.05.2016 року (а.с.18,19), що обєктивно виключало можливість підтвердження факту бронювання готелю в консульстві у випадку перевірки дійсності обставин виїзду [PERSON] до Чеської Республіки як туриста під час розгляду заяви на оформлення візових документів. Позаяк, суд вважає за необхідне додатково зазначити, що відповідно до абз.2 п.1.2, п.2.11 Інструкції про порядок оформлення ваучера на надання туристичних послуг та його використання, затвердженої наказом Державної туристичної адміністрації України від 06.06.2005 року № 50, ваучер оформляється суб'єктом туристичної діяльності, що реалізує туристу послугу або комплекс послуг. Відповідальність за правильність оформлення ваучера покладається на суб'єкта туристичної діяльності, який реалізує туристу послугу або комплекс послуг. Наданий відповідачем лист від керівництва готелю Barcelo Praha 4* в підтвердження факту належного виконання зобовязань по бронюванню готелю на період туру з 02.06.2016 року по 09.06.2016 року суд оцінює критично та не може визнати за належний і допустимий доказ, оскільки оформлений він неналежним чином, а його переклад на українську мову не завірений у встановленому законом порядку, а тому не може вважатись офіційним (а.с.48-49). Посилання представника відповідача на відмову у видачі візи [PERSON] саме з вини туриста, за що ТОВ «ТТВК» не несе відповідальність, суд не приймає до уваги з урахуванням підстави відмови, зазначеної в листі Посольства Чеської Республіки в м. Київ (а.с.23), яка не стосується відомостей чи документів, які подавались чи зазначались безпосередньо заявником [PERSON], а має відношення до інформації про мету та умови передбачуваного перебування, тобто про тур за інформацією, наданою саме туроператором, у тому числі стосовно бронювання готелю та оформлення ваучера в підтвердження дійсності такого бронювання як умов перебування туриста в іноземній країні. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про доведеність в ході судового розгляду факту неналежного виконання зобовязань туроператором ТОВ «ТТВК» перед [PERSON], що по своїй суті є свідченням допущення порушення законодавства в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, а відтак і призвело до анулювання позивачем туру. Посилання відповідача на виконання умов договору в повному обсязі відносно [PERSON], що не позбавляло її скористатися туристичною послугою, а не анульовувати тур, суд оцінює критично та не може вважати за обставину, яка б виправдовувала дії відповідача, адже при укладенні договору про надання туристичних послуг 20.04.2016 року сторони обумовили одну з його істотних умов оформлення туру на 2-х туристів, а оскільки таку умову відповідач не виконав, фактично виконавши умови договору лише на 50%, позивач правомірно відмовилася від отримання неякісно та неналежно наданої послуги в повному обсязі, що є її законним правом як споживача, гарантованим ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Статтею 30 Закону України «Про туризм» передбачена відповідальність, зокрема, за порушення умов договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. Відповідно до\~ст.902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові №6-42цс13 від 03.07.2013 року, відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. Оскільки судовим розглядом встановлено допущення порушення виконання умов договору про надання туристичних послуг туроператором ТОВ «ТТВК», яке як субєкт туристичної діяльності несе за це відповідальність, що позбавило позивача відбути на відпочинок саме з [PERSON], як це обумовлювалось початково сторонами, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в частині розірвання договору від 20.04.2016 року із стягненням на її користь грошових коштів в сумі 38\~907 грн., сплачених за договором. Доводи та посилання сторін щодо відповідальності ФОП [PERSON] за неповернення [PERSON] частини коштів, сплачених нею за тур та повернутих ТОВ «ТТВК» на рахунок турагента суд не приймає до уваги, оскільки в рамках спірних правовідносин з надання туристичних відносин відповідальність несе туроператор ТОВ «ТТВК», а не турагент, який є лише посередником в цих відносинах. Посилання відповідача на повернення частини коштів на рахунок ФОП [PERSON], який повинен був ці кошти повернути позивачеві, суд залишає поза увагою, оскільки вони стосуються безпосередньо відносин між турагентом та туроператором та не стосуються предмету спору. Підстав для зменшення суми коштів, які підлягають поверненню [PERSON] на суму нарахованого відповідачем штрафу суд не вбачає в силу відсутності доказів щодо правомірності його нарахування, обґрунтованого розрахунку та повідомлення позивача про його нарахування загалом. При вирішенні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 5\~000 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Так, ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачає, що при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання відносно моральної (немайнової) шкоди. Але виходячи з положень п.5 ч.1 ст.4 цього Закону, яка деталізує положення норми ст.22 Закону, на відшкодування моральної (немайнової) шкоди споживач має право лише внаслідок шкоди, спричиненої не безпечною для життя і здоров'я продукцією, тобто внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). Таким чином, підстави для стягнення моральної шкоди, вказані позивачем в позовній заяві, в\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~не передбачені, в той час як встановлення порушення прав [PERSON] як споживача із розірванням договору та поверненням їй сплачених за договором коштів, саме по собі становить достатню справедливу сатисфакцію, у звязку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. При вирішенні питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України, ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 551,20 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial