Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (надалі ТзОВ «Кредит-Капітал») в особі представника за довіреністю Третьякової Д.Д. подало до суду вказаний позов посилаючись на те, що 17 липня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - позикодавець, ТзОВ «Мілоан»), з однієї сторони, та [PERSON] (далі - відповідач, позичальник), з другої сторони, було укладено кредитний договір №6411437 (далі - кредитний договір), відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі - 3 500,00 грн. (три тисячі п`ятсот гривень, 00 копійок). Укладаючи кредитний договір відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п.2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника. ТзОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі, надавши йому, відповідно до п 1.1. кредитного договору кредитні кошти, в свою чергу позичальник свої зобов`язання перед позикодавцем не виконав. 20 лютого 2020 року між ТзОВ «Мілоан» та позивачем, відповідно до чинного законодавства України, було укладено договір відступлення прав вимоги № 47-МЛ від 20 лютого 2020 року. Відповідно до умов даного договору, та у відповідності до ст.512 ЦК України, позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТзОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача за кредитним договором. Станом на 04.01.2021 року сума заборгованості відповідача становить 12 075, 00 (дванадцять тисяч сімдесят п`ять грн. 00 коп.), відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором, із яких: 1) прострочене тіло кредиту - 3 500,00 (три тисячі п`ятсот грн. 00 коп.) 2) прострочені проценти - 8 225,00 (вісім тисяч двісті двадцять п`ять грн. 00 коп.). Суму та розрахунок заборгованості за кредитним договором №6411437 від 17.07.2019 року було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно договору відступлення прав вимоги №47-МЛ від 20 лютого 2020 року. Тобто після отримання права вимоги до відповідача, позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, позивачем проведена робота щодо добровільного врегулювання заборгованості за кредитним договором. Відповідачу надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості; надано термін для добровільного врегулювання відповідачем зобов`язання. 03.12.2020 року позивач надіслав поштовим відправленням лист з претензією за адресою, вказаною відповідачем в кредитному договорі. Із врахуванням наведеного просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором №6411437 від 17 липня 2019 року в розмірі 12 075,00 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2 270 грн. 27.09.2021 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що вважає позовну заяву необгрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення з огляду на таке. Щодо строку дії кредитного договору. Як вбачається із п.1.3 кредитного договору №6411437 від 17.07.2019 року, кредит надається строком на 20 днів. Отже, з наведеного слідує, що строком закінчення дії даного договору є 06.08.2019 року. Щодо нарахування відсотків та пені після закінчення строків кредитних договорів: У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зроблено висновок, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18) зазначено, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до п.1.5.2 кредитного договору, проценти за користування кредитом складають 1050 грн. Натомість, відповідно до позовних вимог та виписки з особового рахунку, товариство нарахувало відсотки за користування кредитом в розмірі 8225 грн., що вказує на ту обставину, що нарахування відсотків здійснювалося поза межами строку дії кредитного договору. Щодо незаконності стягнення комісії. За положенням п.1.5 кредитного договору, встановлювалася комісія за надання кредиту в розмірі 350 грн.. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку (фінансової установи), виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку (фінансової установи) за кредитним договором, то така дія як обслуговування заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Така операція відповідає економічним потребам лише самого банку (фінансової установи) та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Верховний Суд України, у постанові від 16.11.2016 року по справі №6-1746цс16, зазначив, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту. Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Враховуючи наведене, на думку відповідача п.1.5 кредитного договору є нікчемним, тому не підлягає застосуванню. Щодо доказів виконання зобов`язань. Належними доказами, які б підтверджували виконання товариством своїх зобов`язань могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». У відповідності до пункту 1.10 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку від 18.06.2003 №254, первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення. На підтвердження доказу виконання фінансовою установою своїх зобов`язань позивачем подано платіжне доручення №705502 про перерахування на ім`я відповідача коштів в сумі 3500 грн. Проте, у даному документі не зазначено прізвище, ім 'я та по-батькові, а також посади особи, відповідальності за його складання та він ніким не підписаний, що вказує на неналежність даного доказу. За ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Із врахуванням викладеного, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. Позивач, представник ТзОВ «Кредит-Капітал» у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, тому суд розглядає справу у відсутності представника. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково та зазначив, що ним укладався кредитним договір із ТзОВ «Мілоан». Згідно даного договору він визнає тіло кредиту в сумі 3\~500 грн., однак не згідний із нарахуванням інших сум. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: 17 липня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - позикодавець, ТзОВ «Мілоан»), з однієї сторони, та громадянином України [PERSON] (далі - відповідач, позичальник), з другої сторони, було укладено кредитний договір №6411437 (далі - кредитний договір), відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі - 3 500,00 грн. (три тисячі п`ятсот гривень, 00 копійок). Вказане підтверджується копією кредитного договору, який долучений до справи (а.с. 5-7). У пункті 1.1. кредитного договору №6411437 від 17.07.2019 року, що укладений з відповідачем чітко передбачено предмет договору - позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію, проценти у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Також із пункту 2.4.1. кредитного договору відомо про зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4. договору. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач повинен повертати кредитні кошти згідно графіка погашення кредиту, передбаченого у додатку №1 до кредитного договору №6411437 від 17.07.2019 року (а.с. 8). Згідно п.6.1. кредитного договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua. Як визначено у п.6.2. кредитного договору, відправляючи через сайт онлайн-заяву про надання кредиту або підтверджуючи її оператору ТзОВ «Мілоан» в порядку визначеному в правилах надання фінансових кредитів ТзОВ «Мілоан», позичальник тим самим підтверджує свою згоду на укладання цього договору. Договір в електронній формі розміщується в особистому кабінеті позичальника. Додаткове підтвердження згоди позичальника на укладання кредитного договору може відбуватися із застосуванням одноразового ідентифікатора, який надсилається електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує його для підписання договору в особистому кабінеті на сайті miloan.ua. Використання позичальником коштів (переказ, зняття готівки, тощо) отриманих ним від ТзОВ «Мілоан», в будь-якому випадку, незалежно від способу висловлення згоди на укладення цього кредитного договору, свідчить про безумовне прийняття позичальником пропозиції укласти кредитний договір та укладення цього кредитного договору. У відповідності до п. 6.3. кредитного договору, виказуючи свою згоду на укладання кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. правилами та графіком розрахунків) договору в цілому та підтверджує, що: (1) він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору. Частинами 3, 4, 5, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Статтею 205 ЦК України щодо форм правочину, способу волевиявлення встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. У відповідності до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується копією довідки про ідентифікацію (а.с. 9). Йому були перераховані кошти, відповідно до умов п.2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, що підтверджується платіжним дорученням №705502 від 17.07.2019 року (а.с. 10). Відповідно до п. 3.2.6. кредитного договору №6411437 від 17.07.2019 року позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. 20 лютого 2020 року між ТзОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір відступлення прав вимоги № 47-МЛ, що підтверджується долученим до справи договором (а.с. 11-15). Відповідно до умов даного договору, позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТзОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача за кредитним договором. Вказане підтверджується даними витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №47-МЛ від 20 лютого 2020 року (а.с. 16). Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Із виписки з особового рахунку за кредитним договором №6411437 від 17.07.2019 року відомо, що станом на 04.01.2021 року сума заборгованості відповідача становить 12 075, 00 (дванадцять тисяч сімдесят п`ять грн. 00 коп.), із яких: прострочене тіло кредиту - 3 500,00 (три тисячі п`ятсот грн. 00 коп.); прострочені проценти - 8 225,00 (вісім тисяч двісті двадцять п`ять грн. 00 коп.) та заборгованість за пенею в сумі 350, 00 (триста п`ятдесят гривень 00 коп.) (а.с. 17). Як вбачається із претензії, адресованої відповідачу, позивачем пропонувалось в добровільному порядку погасити заборгованість [PERSON] (а.с. 18). Факт надіслання відповідачу вказаної претензії підтверджується даними списку згрупованих поштових відправлень (а.с. 19). Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.І ст.16 ЦК, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] порушує умови договору, не виконуючи взяті на себе зобов`язання. Із матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином. За таких обставин суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 12\~075 грн. 00 коп. У відповідності ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути документально підтверджені судові витрати по справі (а.с. 4). \~\~

Outcome: approved