Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 січня 2006 року, від шлюбу мають одну неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. У зв'язку з тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, це призвело до того, що на даний час позивачка та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть, взаєморозуміння та сімейних стосунків між ними немає, за таких обставин збереження сім'ї стало неможливим, між позивачкою та відповідачем не існує домовленості про утримання дитини, позивачка звернулася з даним позовом до суду і просить шлюб розірвати і стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини доходу щомісячно з дня звернення до суду і до повноліття дитини. 15 серпня 2017 року від позивачки до суду надійшло клопотання про уточнення позовних вимог в частині стягнення аліментів, в якому вона просить стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі, а саме: по 1000 грн. щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до повноліття дитини, у зв'язку з тим, що відповідач на даний час офіційно не працевлаштований, має мінливий нерегулярний дохід, працює без оформлення трудових відносин. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином і в установлений строк повідомлялася про слухання справи. Подала до суду заяву, в якій просить слухати справу без її участі, позов підтримує, просить шлюб розірвати, так як на примирення не згідна, дитину залишити з нею та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. На стягненні судового збору на її користь не наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином і в установлений строк повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи. Подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов визнає повністю, на примирення не згідний, просить розірвати шлюб, дитину залишити з матір'ю, проти стягнення аліментів не заперечує. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає можливим слухати справу у відсутності сторін, на підставі наявних документів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 січня 2006 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Дитина на даний час проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Сторони тривалий час подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, взаєморозуміння та сімейних стосунків між ними немає, на примирення не згідні, матеріальної допомоги на утримання сина відповідач не надає. Суд, відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, прийшов до переконання, що дана сім'я існує формально, примирення подружжя неможливе, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та інтересам їх неповнолітньої дитини. Тому суд вважає за необхідне і доцільне розірвати шлюб між ними. На думку суду, неповнолітню дитину необхідно залишити з матір'ю, про що просять сторони. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 184 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що відповідач є здоровим, працездатним, працює, але має мінливий дохід, інших утриманців немає, доказів, які б це спростовували суду не надано, суд вважає, що позов підлягає до задоволення і стягненню підлягають аліменти на утримання дитини в сумі по 1000 гривень щомісячно. Встановлюючи вказаний розмір аліментів, суд враховує всі обставини справи у їх сукупності, а саме стан здоров'я відповідача і дитини, його матеріальний стан і матеріальний стан позивачки і дитини, а також визнання позову відповідачем, і згода на стягнення з нього саме такої суми аліментів, про що він зазначив у своїй заяві. Крім того, судом береться до уваги і вимога ст.182 СК України про мінімальний розмір аліментів. На думку суду, таке рішення буде законним і відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її належному утриманню. Відповідно до п.1 ч.1 і ч.2 ст.430 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В зв'язку з задоволенням позову з відповідача належить стягнути судовий збір по вимозі про стягнення аліментів, як це передбачено ст.141 ЦПК України, від сплати якого була звільнена позивачка при подачі позову до суду.

Outcome: approved