Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить суд, стягнути з відповідача заборгованість та штраф за кредитним договором 18.02.2019-100000842 в розмірі 7 120 грн., а також судові витрати у розмірі 1921, 00грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 18.02.2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір 18.02.2019-100000842 про видачу кредиту у розмірі 4 000 грн. на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення до 03.03.2019 та платою за користування кредитом у розмірі 1 120 грн. Позивач видав відповідачу кредит у розмірі 4 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером. Однак відповідач взятих на себе зобов`язань за договором не виконав, заборгованість не сплатив. Крім того, п.5.4 договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Сума штрафу, яку повинен сплатити відповідач становить 14 438 грн., однак позивач просить стягнути лише частину штрафу у розмірі 2 000 грн. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14.08.2019 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 09.09.2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача, у якому останній вважає, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі. У відзиві стверджує таке: ТОВ «Споживчий центр» не є суб`єктом господарювання, який має право надавати фінансові послуги на території України; вказана справа підлягає розгляду у загальному позовному провадженні; відповідач не погоджується, що вказана справа є малозначною; відповідач не погоджується з вимогою позивача про стягнення заборгованості та штрафу за кредитним договором, оскільки на час укладення вказаного кредитного договору останній брав кредит у сумі 4000 грн. з можливістю погашення лише відсотків; стверджує про намагання позивача безпідставно стягнути з відповідача кошти; позивач відмовляється врегулювати фінансові проблеми, тоді коли відповідач мав намір врегулювати спірні питання добровільно. 18.09.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача, у якому зазначено, що ТОВ «Споживчий центр» внесено до реєстру фінансових установ 28.04.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ІК №78. У позовній заяві наявний детальний розрахунок заборгованості та штрафу за кредитним договором. Крім того, відповідач добре обізнаний про всі умови кредитного договору. Поведінка відповідача є недобросовісною, оскільки не відповідає його попередній поведінці. Волевиявлення позивача було вільним, договір відповідав його внутрішній волі, що підтверджується укладенням договору. Вказана справа відповідно до ст. 274 ЦПК є малозначною справою. Відповідачем не доведено наявність жодного реального наміру погасити заборгованість за кредитним договором. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справу за його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, що не з`явились в судове засідання. З огляду на положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 18.02.2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір 18.02.2019-100000842 про видачу кредиту у розмірі 4 000 грн. на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення до 03.03.2019 та платою за користування кредитом у розмірі 1 120 грн. (а.с. 4-5). Позивач видав відповідачу кредит у розмірі 4 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером (а.с.6). В порушення умов кредитного договору №18.02.2019-100000842 у термін повернення 03.03.2019 року погашення кредиту та сплати процентів не відбулося, про що свідчить розрахунок заборгованості за кредитом [PERSON] . Таким чином, станом на 22.07.2019 р. сума заборгованості [PERSON] складає: 4000,00 грн. - сума заборгованості за кредитом; 1120 грн. - сума заборгованості за процентами. Крім того п.5.4 договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Сума штрафу яку повинен сплатити відповідач становить 14 438,40 грн., однак позивач просить стягнути лише частину штрафу у розмірі 2 000 грн. В матеріалах справи наявний детальний розрахунок заборгованості та штрафу за кредитним договором №18.02.2019-100000842 від 18.02.2019 року, згідно якого розрахунок розміру заборгованості та штрафу становить: 4000 грн. - сума виданого та неповернутого позичальником кредиту; 1120 грн. - розмір процентів, нарахованих згідно п. 1.4 кредитного договору; 14438,40 грн. - розмір неустойки (штрафу), розрахованого відповідно до п. 5.4 кредитного договору за 141 день прострочення повернення кредиту та процентів (станом на 22.07.2019 - день подачі позову). Однак позивач просить стягнути лише частину штрафу у розмірі 2 000 грн. Отже, сума боргу, яку позивач просить стягнути з відповідача становить 7 120, 00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 611 ЦК України визначає, які правові наслідки настають у разі порушення зобов`язання, зокрема п. 3 ч. 1 цієї статті, а саме сплата неустойки. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач порушив умови договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість за договором та наступають правові наслідки у вигляді сплати штрафу, встановленого договором. Суд вважає, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а тому позовні вимоги повністю підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Твердження представника відповідача, що ТОВ «Споживчий центр» не є фінансовою установою спростовується матеріалами справи, а саме копією свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ІК №78, виданого 28.04.2011 року (а.с.60-62). Товариству видано безстрокову ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг - надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що підтверджується Розпорядженням Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 438 від 28.02.2017 року (а.с. 63-64). Суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо необізнаності відповідача [PERSON] з умовами кредитного договору. У самому відзиві містяться суперечливі твердження. Так на початку відзиву зазначено, що позов взагалі не підлягає задоволенню. Водночас у відзиві зазначається, що відповідач [PERSON] брав кредит в сумі 4000 грн. з можливістю погашення відсотків (п. 4 відзиву) та нібито він намагався сплатити борг перед позичальником, але той не бажав прийняти його (п. 6 та п. 7 відзиву). Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими доказами. Суд вважає, відповідачем не надано жодних належних допустимих доказів, які спростовують позовні вимоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved