Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

ТОВ «Комплекс Агромарс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 6 347 гривень 31 коп. В судове засідання сторони не з'явились. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін фіксація судового розгляду з застосуванням технічного засобу не здійснювалась. Вивчивши матеріали справи в повному об'ємі. суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 03 квітня 2013 року відповідача згідно з наказом № 135КА/к-п було прийнято на роботу в ТОВ «Комплекс Агромарс» на посаду підмінного водія - експедитора, автоколони № 2 автотранспортного парку. 04 квітня 2013 року з відповідачем було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність за №417-В , № 417- Е , від 01 лютого 2014 року за № 141 - В , від 01 лютого 2014 року за № 141 - Е відповідно до яких на відповідача було покладено повну матеріальну відповідальність за збереження ввіреного йому автомобіля та ввірених йому підприємством матеріальних цінностей. Під час виконання відповідачем трудових обовязків було виявлено нестачу підзвітного товару (мясопродукції), що відповідно до розрахунку, проведеного позивачем, склало 6 347 гривень 31 коп. Наказом від 22 серпня 2016 року за № 849 КА/к-з за заявою відповідача його було звільнено з роботи за ст.. 38 КЗпП України. Згідно ізст.135-1 КЗпП письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. У переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, що є Додатком № 1 до постанови Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПСвід 28 грудня 1977 р. №447/24 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПСвід 14 вересня 1981 року №259/16-59) міститься посада експедитора з перевезення вантажів. Тобто, з відповідачем міг бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Згідно із ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Статтею 131 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Згідно з п.1ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей, а відповідно до п. 2 ст. 134 КЗпП України коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Відповідно до вимог ч.1 ст.135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. За ч.1ст.137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Відповідно до ч. 2 ст. 130 КЗпП України при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Тобто, відповідно до ч.2ст.130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв'язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала. Обовязковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності, зокрема, і повної матеріальної відповідальності згідно зіст. 134 КЗпП України є встановлення вини особи у взаємозвязку із іншими умовами такої відповідальності, що передбаченіст.130 КЗпП України. Суд вважає, що у звязку з укладенням між сторонами договору про повну матеріальну відповідальність відповідач зобов`язаний відшкодувати підприємству повну вартість шкоди, яка завдана останньому з вини відповідача. З видаткових (товарно-транспортних) накладних, накладних на переміщення вбачається, що відповідач приймав під особисту матеріальну відповідальність м'ясну продукцію для доставки її в пункт призначення. Під час передачі відповідачем м`ясної продукції контрагентам позивача протягом вказаного періоду були виявлені факти нестачі, про що свідчать акти прийому-передачі, які підписані відповідачем та відомість недовозів м`ясопродукції. Згідно з оборотно-сальдовою відомістю пряма дійсна шкода, яка заподіяна товариству внаслідок нестачі матеріальних цінностей, становить 7678 гривень 94 коп. у подальшому вона перерахована з урахуванням вимог наказу Міністерства торгівлі СРСР від 29.12.1984 р. № 339 «Про норми природного убутку і відходів продовольчих товарів у торгівлі» і становить 6 347 гривень 31 коп. Вказані обставини свідчать про неналежне виконання відповідачем покладених на нього обовязків згідно з договором та заподіяння шкоди позивачу з його вини. Розмір заподіяної позивачу шкоди визначено за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку за виключенням природного убутку, вирахованого на підставі зазначеного вище наказу Міністерства торгівлі СРСР від 29.12.1984 р. № 339 «Про норми природного убутку і відходів продовольчих товарів у торгівлі». У справі не встановлено обставин, що перешкоджали відповідачеві виконувати належним чином покладені на нього обов'язки, зокрема, відсутність нормальних умов зберігання матеріальних цінностей, неналежна організація праці тощо. Установивши, що з вини відповідача постійно виникали нестачі м`ясопродукції у звязку з неналежним виконанням ним обовязків за договором про повну матеріальну відповідальність щодо доставки, перевезення та передачі матеріальних цінностей, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заподіяної шкоди. Також з відповідача на корись позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1600 гривень, сплачений позивачем за розгляд справи судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved