Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 січня 2011 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину, дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. У зв'язку з тим, що подружні стосунки у них з чоловіком не склалися через несумісність характерів, різні погляди на життя, відповідач не приділяв належної уваги сім'ї, вони втратили почуття поваги і любові одне до одного, з грудня 2013 року проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, примирення між ними не можливе, відповідач майже не надає допомоги на утримання дитини, позивачка звернулася з даним позовом до суду і просить шлюб розірвати і стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки в сумі 1000 гривень щомісячно. Позивачка в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином і в установлений строк повідомлялася про слухання справи. Від неї до суду надійшла заява в якій вона просить справу слухати у її відсутності, позовну вимогу про розірвання шлюбу підтримує і просить шлюб розірвати, оскільки вона з чоловіком вже рік як не проживають разом і не підтримують шлюбних стосунків. Позовну вимогу про стягнення аліментів зменшила і просить стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в сумі 500 гривень щомісячно. В разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, місце і час слухання справи повідомлявся завчасно і належним чином. Від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи і він не повідомив про причини неявки. Суд визнав його неявку до суду неповажною. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, а у зв'язку з відсутністю відповідача є можливим провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення, проти чого позивачка не заперечувала у своїй заяві. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 січня 2011 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Сторони з грудня 2013 року проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, у них різні бюджети, на примирення не згідні. Добровільно допомоги на утримання дитини відповідач не надає, хоча є здоровий, працездатний, інших утриманців немає. Позивачка на даний час ніде не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, ніяких соціальних допомог не отримує. Відповідач офіційно не працює, але має нерегулярний дохід від роботи на будівництві. Суд, відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, прийшов до переконання, що дана сім'я існує формально, примирення подружжя неможливе, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та інтересам їх неповнолітньої дитини. Тому суд вважає за необхідне і доцільне розірвати шлюб між ними. На думку суду, неповнолітню дитину необхідно залишити з матір'ю, проти чого сторони не заперечують. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 184 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що відповідач є здоровим, працездатним, інших утриманців немає, доказів, які б це спростовували суду не надано, суд вважає, що позов підлягає до задоволення і стягненню підлягають аліменти на утримання дитини в сумі по 500 гривень щомісячно. Встановлюючи вказаний розмір аліментів, суд враховує всі обставини справи у їх сукупності, а саме стан здоров'я відповідача і дитини, його матеріальний стан і матеріальний стан позивачки і дитини. Крім того, судом береться до уваги і вимога ст.182 СК України про мінімальний розмір аліментів. На думку суду, таке рішення буде законним і відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її належному утриманню. Неявку відповідача до суду розцінено як його самоусунення від вирішення даного спору і небажання надавати будь-які докази для повного і всебічного розгляду справи. Відповідно до п.1 ч.1 і ч.2 ст.367 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В зв'язку з задоволенням позову з відповідача належить стягнути і судовий збір по вимозі про стягнення аліментів, як це передбачено ст.88 ЦПК України, від сплати якого була звільнена позивачка при подачі позову до суду. Суд також приймає до уваги, що позивачка на стягненні сплачених нею судових витрат по вимозі про розірвання шлюбу не наполягає.

Outcome: approved