Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Судом встановлено витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, постановами органу досудового розслідування, протоколом огляду, протоколом про результати контролю за вчиненням злочину, повідомленням про підозру, постановою прокурора та ухвалою суду, поясненнями сторін якими визнаються вказані обставини, що: 23.05.2013 р. відомості про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення передбаченого ст..368 ч.4 КК України були внесені в ЄРДР. 25.05.2013 р. в ході протоколу огляду, внаслідок проведення негласних слідчих дій відповідно до ст.40 КПК України а.с.5-10, у [PERSON] було вилучено 8000 грн. та 1000 доларів США а.с.12-18. 27.06.2013 р. [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.368 ч.2 КК України а.с.22-26. 27.09.2013 р. кримінальна справа була направлена до суду з обвинувальним актом а.с.40-43. 16.03.2018 р. постановою прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2, прокурор відмовився від публічного обвинувачення Недотопи М.А. у вказаному кримінальному провадженні на підставі ст.284 ч.1 п.3 КПК України в зв`язку з тим що не встановлені достатні докази і вичерпані можливості їх отримати а.с.51-58, тобто недоведеності вчинення позивачем вказаного злочину. 16.03.2018 р. ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу кримінальне провадження відносно позивача було закрите в зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення відповідно д приписів ст.ст.340, 284 ч.2 п.2 КПК України а.с.59. Таким чином досудове розслідування по справі відносно [PERSON] на думку суду, тривало загалом з 28.08.2013 р. коли позивачу персонально було повідомлено про підозру, оскільки до вказаної процесуальної дії [PERSON] не мав статусу підозрюваного, та міг бути опитаний як свідок за його згодою. Через повних 54 місяці і 18 днів тобто 16.03.2018 р. провадження по справі було закрито судом за відмовою прокурора від підтримання публічного обвинувачення, тобто недоведеності участі позивача у вчиненні вказаного злочину. Суд не може погодитись з позицією позивача, що досудове розслідування тривало з 25.05.2013 р., коли був проведений протокол огляду в результаті НСРД, оскільки на той час особисто [PERSON] ще не був притягнутий до участі у справі як підозрюваний. Правовідносини між сторонами регулюються ст.56 Конституції України згідно норм якої - кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі ст.1 ч.1 п.1, ч.2, ст.2 ч.1 п.2 Закону України «Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» від 01.12.1994 року зі змінами, ст.1176 ЦК України підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Таким чином при закритті провадження по справі за невстановленням достатніх\~доказів для\~доведення винуватості\~особи у\~суді і\~вичерпанням можливостей\~їх отримати, позивач [PERSON] відповідно до ст.2 ч.1 п.2 вищевказаного Закону має право на відшкодування шкоди. Відповідно до ст.3 п.5, ст.ст.4 ч.5-6, 13 зазначеного Закону - відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Судом встановлено, що незаконні дії органу досудового розслідування, прокуратури завдали моральних втрат позивачу. Позивач перебував під слідством більш ніж 54 місяці. Психічний вплив вказаних негативних факторів та їх наслідків тривалий час вимагало від позивача значних додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст.8\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2019\~рік» з\~01\~січня 2019\~р. розмір мінімальної заробітної плати встановлений в сумі 4173 грн. на місяць., тобто мінімальний розмір морального відшкодування [PERSON] повинен становити 225342 грн. / 4173 грн. х 54 міс./ Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з тривалості досудового розслідування та судового розгляду, розміру мінімальної заробітної плати, обставин справи, та вказаних вище негативних факторів. Суд вважає можливим стягнути на користь [PERSON] 225342 грн. моральної шкоди за рахунок державного бюджету відповідно до ст.4 Закону, задовольнивши позов частково. Суд вважає, що граничний мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди повинен розраховуватися саме з мінімальної заробітної плати встановленої законом на час її відшкодування судом на час ухвалення судового рішення в червні 2019 р., а не тієї заробітної плати яка існувала на час досудового розслідування, чи звернення позивача д суду з позовом. Зростання мінімальної заробітної плати щорічно (щомісячно) законодавчо встановлено, що гарантує права позивача на повне відшкодування такої шкоди саме з розрахункової величини мінімальної заробітної плати. Суд вважає, що саме в такому розмірі підлягають стягненню завдані позивачу моральні страждання, оскільки на думку суду розмір відшкодування в 1000000 грн. є завищеним, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст.12 ч.3 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.77, 79 ЦПК України - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. В обґрунтування моральних страждань позивач також вказує: 1. 07.06.2013 р. було проведено обшук житла позивача, та його дружини [PERSON] , але вказані обшуки проводилися на підставі ухвал слідчого судді від 06.06.2013 р., відповідно до правил ст.ст.233-234 КПК України, тобто в порядок та спосіб передбачений кримінально-прцесуальним законом. Відповідно самі обшуки а.к.п.45-52 т.2, в межах кримінального провадження були законними, та у вказаному випадку законність слідчих дій не дає позивачу підстав для стягнення моральної шкоди відповідно до правил ст.ст.1-2 зазначеного Закону. 2. 02.07.2013 р. слідчим суддею розглянуто клопотання слідчого про відсторонення позивача від займаної посади голови правління ГБК «Автомобіліст» а.с.36, та в клопотанні слідчого було відмовлено. Тобто позивач не був відсторонений від посади, вказане питання розглядалося в визначений законом спосіб, що також не дає позивачу підстав для стягнення моральної шкоди. 3. 30.11.2015 р. позивач був звільнений з основного місця роботи, начальника бюро відділу устаткування ПРАТ «ПІВНГЗК», за власним бажанням, виходом на пенсію, згідно ст.38 КЗпП України, що підтверджується наказом ПРАТ №545 від 30.11.2015 р. а.с.61. Таким чином причина звільнення [PERSON] : власне бажання визначена законодавчо та письмово. Саме з за юридичної визначеності причини звільнення, суд критично ставиться до пояснень позивача, та свідка [PERSON] , щодо непорозумінь у позивача на роботі в зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, та звільнення саме з цих причин. 4. 02.07.2013 р. в органах РАЦС було розірвано шлюб позивача з [PERSON] а.с.60. Але належних доказів того, що непорозуміння та суттєві погіршення відносин в родині, відбулися з за наявності кримінального провадження позивач суду не надав. 6. Позивач дійсно 26 разів викликався до слідчого та суду за викликами а.с.27-50, але судом вказані обставини були взяті до уваги при обґрунтованості моральних страждань, тривалості розгляду справи більше 54 місяців, та розрахунку мінімальної заробітної плати за цей період. Суд враховує, що запобіжні заходи та заходи процесуального примусу, передбачені КПК України до позивача [PERSON] не застосовувались, позивач не перебував під вартою, до нього не застосовувались інші обмеження особистих прав і свобод. Таким чином на думку суду позивач [PERSON] не надав суду належних та достовірних доказів, які б підтверджували розмір моральної шкоди в 10000000 грн., тому суд вважає суму яку вимагає позивач неспівмірною з його моральними стражданнями, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню. При звільнення Казначейства від сплати судового збору, судовий збір в сумі 704,80 грн. слід компенсувати за рахунок держави. На підставі ст.56 Конституції України, ст.1 ч.1 п.1, ч.2, ст.2 ч.1 п.2, ст.4, 13 Закону України «Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» від 01.12.1994 року зі змінами, ст.1176 ЦК України, ст..8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»,

Outcome: partial