Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача майнові збитки у розмірі 5\~596,21 гривень, штрафу у розмірі 29\~328,40 гривень, витрати по сплаті судового збору у розмірі 349,25 гривень та витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 1\~800 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 1 жовтня 2014 року між сторонами було укладено договір № 3 про надання відповідачу в користування підмінного автомобіля, за яким відповідач на строк до 6 жовтня 2014 року отримав у користування автомобіль Toyota Auris, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 146\~642,00 гривень, що перебував у позивача в оренді. Всупереч умовам договору, в період часу з 7 жовтня 2014 р. по 7 листопада 2014 р. відповідач безпідставно утримував автомобіль, за що п.п. 15, 16 договору встановлено штрафні санкції у розмірі 20% вартості автомобіля, що складає 29\~328,40 гривень. Внаслідок неналежного використання автомобіля відповідач спричинив пошкодження автомобіля на суму 5\~596,21 гривень. Також зазначене позбавило позивача можливості надати цей автомобіль іншим клієнтам як підмінний транспортний засіб у період з 7 жовтня 2014 року по 7 листопада 2014 року. Посилаючись на ст.ст. 626, 629, 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просив задовольнити позовні вимоги. Представник позивача про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він вказав, що не заперечує проти прийняття заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином рекомендованими листами із повідомленнями про вручення. Поштове відправлення з повісткою на 19 серпня 2015 р. повернуто на адресу суду за закінченням терміну зберігання, тобто відповідач фактично відмовився отримати судову повістку на поштовому відділенні. Відповідно до частини восьмої статті 76 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.Поштове відправлення з судовою повісткою на 15 вересня 2015 р. вручено 10 вересня 2015 р. Причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності відповідач суду не надавав. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів у порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 1 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до директора ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР» із заявою про надання йому підмінного автомобіля на час проведення ремонтних робіт на СТО позивача його автомобіля з 1 жовтня 2014 р. 1 жовтня 2014 р. між ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР» та [PERSON] було укладено договір № 3 про надання підмінного автомобіля, відповідно до умов якого в рамках програми технічного ремонту автомобілів, у звязку із тим, що по автомобілю Toyota Highlander, державний номер [NUMBER], що належить [PERSON], здійснюється проведення ремонтних робіт, позивач в якості додаткової послуги з метою поліпшення сервісного обслуговування передає, а відповідач приймає в тимчасове безплатне користування строком до 6 жовтня 2014 року автомобіль Toyota Auris, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], у справному технічному стані і повній комплектації, в якості підмінного автомобіля для пересування в межах України. Вартість автомобіля на момент передачі складає 146\~642,00 гривень, вартість додаткового обладнання складає 7\~000,00 гривень. Передача автомобіля здійснюється шляхом підписання акта приймання-передачі (пункт 1 договору). В строк не пізніше 6 жовтня 2014 р. відповідач зобовязаний повернути автомобіль позивачеві на підставі акта приймання-передачі у тому ж стані, в якому він був отриманий ним (пункт 3 договору). У разі пошкодження автомобіля клієнт зобовязаний сплатити підприємству неустойку у вигляді штрафу в сумі 20% від вартості автомобіля, зазначеної у пункті 1 договору, незалежно від наявності чи відсутності вини (пункт 11 договору). У разі порушення клієнтом строку повернення автомобіля, визначеного у пункті 3 договору, підприємство наступного дня після строку, вказаного у пункті 3 договору, подає заяву до правоохоронних органів про угон автомобіля (пункт 15 договору). У разі застосування підприємством заходів, визначених у пункті 14 договору, клієнт зобовязаний сплатити підприємству штраф в розмірі 20% від вартості автомобіля, зазначеної у пункті 1 договору (пункт 16 договору). 1 жовтня 2014 р. між сторонами було підписано акт приймання-передачі, відповідно до якого відповідач отримав у користування вищезазначений підмінний транспортний засіб. З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб належить позивачу на праві користування на підставі договору оренди транспортного засобу від 12 травня 2011 року, укладеного між позивачем та [PERSON], який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 789. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач всупереч умов пункту 3 вищевказаного договору № 3 від 1 жовтня 2014 р. своєчасно транспортний засіб не повернув, та утримував його в своєму володінні з 7 жовтня 2014 р. по 7 листопада 2014 р. Крім того, всупереч умов пункту 5 договору, відповідачем не було забезпечено утримання автомобіля у виправному технічному стані, не допускаючи його погіршення, не враховуючи нормального зносу. Так, згідно з висновком № 22 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля TOYOTA AURIS, реєстраційний номер [NUMBER], від 19 листопада 2014 р., 8 листопада 2014 р. позивач звернувся до експерта для визначення розміру матеріальної шкоди. Експертом встановлено вартість матеріальної шкоди, спричиненого володільцю вказаного автомобіля, у розмірі 5\~384,75 гривень, що складає вартість поновлювального ремонту транспортного засобу. У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України зобов'язання підлягає виконанню у вказаний в договорі строк. Статтею 610 Цивільного кодексу України\~визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому, за вимогами статті 611 цього Кодексу, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Враховуючи встановлене у судовому засіданні порушення відповідачем умов договору № 3 від 1 жовтня 2014 р., яке виразилось у порушенні строку повернення автомобіля, незабезпечення його належної експлуатації, внаслідок чого володільцю автомобіля було заподіяно матеріальну шкоду, суд доходить висновку про те, що позивач вправі вимагати застосування у даному випадку правових наслідків, установлених договором, а саме стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 5\~384,75 гривень (пункт 8 договору) (а не 5\~596,21 грн. як вказує позивач в своєму позову) та штрафу у розмірі 20% вартості автомобіля, що складає 29\~328,40 гривень (пункти 15, 16 договору). У звязку із цим суд доходить висновку, що на користь позивача з відповідача необхідно стягнути суму у розмірі 34\~924,61 грн. Також на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 367,25 грн. Що стосується стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 1800 гривень, то у задоволенні цих вимог суд відмовляє з огляду на таке. Так, частиною першою статті 84 ЦПК України встановлено, що такі витрати несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Однак, частиною другою цієї статті передбачено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Понесені витрати на правову допомогу позивач підтверджує платіжним дорученням № 997 від 3 липня 2015 р. на суму 1\~800 гривень та договором № 177 від 23 червня 2015 р. про надання правової допомоги, укладеним між позивачем та ТОВ адвокатське обєднання «Легіон», актом приймання-передачі виконаних робіт від 2 липня 2015 р. Зазначені вище матеріали справи не містять інформації на підтвердження часу (кількості годин) участі особи у судових засіданнях та під час ознайомлення з матеріалами справи, з огляду на що відсутня можливість перевірити відповідність розміру сплаченої позивачем правової допомоги граничному розміру, визначеному вищевказаним Законом. Підсумовуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги частково. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 1166, 1194 ЦК України,

Outcome: partial