Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

сторони в шлюбі з 22.06.2015р., мають сина [PERSON], [INFO] 17.11.2017р. [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він матеріально не забезпечував сімю, програвав значні суми грошей, вони через це сварились, в травні 2017р. припинили подружні стосунки, проживають окремо, сімя розпалась, просила розірвати шлюб та стягнути із відповідача судові витрати. В суді позивачка [PERSON] позов підтримала, уточнила, що подружні стосунки з відповідачем припинили в грудні 2016р., спільно не проживають, вона не любить відповідача, не вірить йому, аліментів які стягнуто рішенням суду на утримання дитини він не сплачує, дала інші пояснення, настоює на розірванні шлюбу, просить стягнути із відповідача судові витрати. Відповідач в суді визначеної позиції по суті спору не має, заявив що визнає позов, згодом, що може примириться з дружиною, підтвердив пояснення позивачки про припинення подружніх стосунків у грудні 2016р. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Із пояснень сторін, із свідоцтва про шлюб і копії свідоцтва про народження убачається, що сторони в шлюбі з 22.06.2015р., мають сина [PERSON], [INFO], в грудні 2016р. припинили подружні стосунки, проживають окремо (а.с. 4, 5). Не брати до уваги покликання позивачки про припинення подружніх стосунків і неможливість відновлення сімейних стосунків з відповідачем, суд підстав не має. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON], як убачається із її пояснень, категорично заперечує можливість примирення із відповідачем, настоює на розірванні шлюбу. Відповідачем [PERSON] не наведено обставин, які б давали суду підстави вважати, що шлюб між сторонами може бути збережений. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування позивачки до збереження шлюбних відносин порушуватиме її права на особисту свободу, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов. Відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в користь позивачки 640 грн. судових витрат (а.с. 1).

Outcome: approved