Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи 10 липня 2020 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] та [PERSON] за кредитними договорами, посилаючись на наступні обставини. 11 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») (далі - Банк) та [PERSON] було укладено кредитний договір № CM-SME 105/082/2008, на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 1 200 000,00 грн. на споживчі цілі. 11 березня 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № CM-SME 105/081/2008, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 1 220 000,00 грн. на споживчі цілі. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами, 11 березня 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № РM-SME 105/081/2008, згідно з яким предметом іпотеки є нерухоме майно: нежиле приміщення [NUMBER], [NUMBER], розташоване за адресою: [ADDRESS] та нежиле приміщення [NUMBER], розташоване за адресою: [ADDRESS] . 15 травня 2009 року між Банком та позичальниками [PERSON] та [PERSON] укладено Додаткові договори №1 та Додаткові договори №2 до укладених раніше з ними кредитних договорів. Також 15 травня 2009 року між Банком та [PERSON] укладено Додатковий договір №1 до договору іпотеки. 10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н, відповідно до якого, право грошової вимоги за Кредитними договорами № CM-SME 105/081/2008 та № CM-SME 105/082/2008 від 11 березня 2008 року перейшло до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Того ж дня між ними укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло статусу іпотекодержателя відносно предмета іпотеки за Договором іпотеки. 08 вересня 2017 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено Договір факторингу, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитними договорами № CM-SME 105/081/2008 та № CM-SME 105/082/2008 від 11 березня 2008 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Крім того, 26 грудня 2017 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено Договір відступлення прав за договорами іпотеки, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набуло статусу іпотекодержателя предмета іпотеки. Згідно Реєстру боржників, що є додатком №1 до Договору факторингу, у зв`язку із невиконанням зобов`язання за кредитним договором, у позичальників існує заборгованість: за кредитним договором № CM-SME 105/081/2008 від 11.03.2008 року в розмірі 1 186 519,63 грн., що складається з суми боргу за кредитним договором в розмірі 1 078 836,61 грн. та суми процентів, нарахованих на суму заборгованості - 107 683,02 грн.; за кредитним договором № CM-SME 105/082/2008 від 11.03.2008 року в розмірі 1 206 548,51 грн., що складається з суми боргу за кредитним договором в розмірі 1 096 928,54 грн. та суми процентів, нарахованих на суму заборгованості - 108 619,97 грн. Враховуючи, що кредитор виконав свої зобов`язання за кредитними договорами, а позичальники, всупереч умов договорів не здійснюють платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам, представник позивача просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором в розмірі 1 186 519,63 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - нежиле приміщення [NUMBER], [NUMBER], розташоване за адресою: [ADDRESS] та нежиле приміщення [NUMBER], розташоване за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною , встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна. Також просить передати предмет іпотеки в управління позивача на період до моменту його продажу в порядку ст. 41 ЗУ «Про іпотеку». 10 серпня 2020 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона не погодилась з заявленими позовними вимогами з наступних мотивів. Відповідач зазначила, що на теперішній час не є власником нежилого приміщення [NUMBER], розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 240,9 кв.м. Власником цього приміщення згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є [PERSON] . Таким чином, вона не є належним відповідачем по справі в частині позовних вимог про звернення стягнення на вказане приміщення. Також вважає, що звернення стягнення на весь предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості лише [PERSON] перед позивачем є безпідставними, оскільки іпотека укладалась в якості забезпечення виконання умов кредитних договорів як [PERSON] , так і [PERSON] , і в позові не зазначено, яка саме складова предмету іпотеки забезпечує виконання боргових зобов`язань кожного з боржників. У звітах про незалежну оцінку майна вказана невірна інформація про власників приміщень, а також є розбіжності у загальній площі приміщень. Також вказує, що до позову не доданий розрахунок заборгованості за кредитними договорами, а лише безпідставно зазначені суми кредитного боргу, в той час як в рішенні суду у разі задоволення вимог має зазначатись загальний розмір вимог. У зв`язку із цим порушуються її права як іпотекодавця на отримання залишку сум, отриманих від реалізації предмета іпотеки після погашення кредитного боргу. Крім того, їй достеменно відомо, що боржники за кредитними договорами [PERSON] та [PERSON] повністю сплатили борг перед Банком, що підтверджується відповідними квитанціями. Довідку про повне погашення кредитної заборгованості позичальники отримати не встигли через закриття у серпні 2010 року в м. Маріуполі відділень Банку. Вважає, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки 11.02.2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до третіх осіб у справі з Вимогами про дострокове виконання зобов`язань за кредитними договорами протягом 30 днів цей факт зафіксований у заочному рішенні Жовтневого райсуду м. Маріуполя Донецької області від 24.09.2014 року, яке в подальшому було скасоване, а позовна заява залишена без розгляду. Втім, існування цих вимог вказує на те, що попередником позивача був встановлений новий строк кредитування. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати строк позовної давності. 10 серпня 2020 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про припинення іпотеки та зняття заборони відчуження нерухомого майна, посилаючись на наступні обставини. Між нею та ЗАТ «ОТП Банк» 11.03.2008 року було укладено договір іпотеки № РM-SME 105/081/2008, згідно з яким предметом іпотеки є нерухоме майно: нежиле приміщення [NUMBER], [NUMBER], розташоване за адресою: [ADDRESS] та нежиле приміщення [NUMBER], розташоване за адресою: [ADDRESS] . Договір було укладено і якості забезпечення повного та своєчасного виконання [PERSON] та [PERSON] їх боргових зобов`язань перед Банком за кредитними договорами № CM-SME 105/081/2008 та № CM-SME 105/082/2008 від 11 березня 2008 року. На теперішній час вона є власником тільки приміщення [NUMBER] , № [NUMBER] , розташованого за адресою: [ADDRESS] . Власником приміщення № [NUMBER] , розташованого за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Нею надані усі квитанції, отримані від третіх осіб, які підтверджують сплату ними кредитного боргу перед ЗАТ «ОТП Банк» у повному обсязі ще у 2010 році. Останні платежі були проведені 16.08.2010 року. Довідку про повне погашення кредитної заборгованості позичальники отримати не встигли через закриття у серпні 2010 року в м. Маріуполі відділень Банку. Таким чином, надані докази підтверджують, що зобов`язання за кредитними договорами припинені виконанням. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання, припиняється в разі припинення основного зобов`язання. З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні. На підставі викладеного просила визнати припиненою іпотеку нерухомого майна, а саме приміщення [NUMBER], [NUMBER], розташоване за адресою: [ADDRESS] , встановлену на підставі договору іпотеки № РM-SME 105/081/2008, укладеного 11.03.2008 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є відповідач. Також просила вилучити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження зазначеного майна. 07.09.2020 року від [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви, в яких вони зазначили, що з позовними вимогами ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до [PERSON] не згодні та просять суд відмовити у задоволенні позову. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримали в повному обсязі та просили зустрічний позов задовольнити. Заяви (клопотання) учасників справи 03.08.2020 року, 01.09.2020 року до суду надійшли клопотання представника позивача щодо проведення судового засідання за його відсутності та згоду на ухвалення заочного рішення судом у разі повторної неявки відповідача у судове засідання. 07.09.2020 року до суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи без його участі. 07.09.2020 року також надійшла заява [PERSON] про розгляд справи без її участі. 26.01.2021 року [PERSON] направила до суду заяву про розгляд справи без її участі. В задоволенні основного позову просила відмовити через необґрунтованість, на задоволенні зустрічних позовних вимог наполягала. 04.01.2021 року до суду надійшло клопотання ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», в якому представник просив поновити строки на заміну неналежного відповідача та замінити неналежного відповідача [PERSON] на належних відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю «РІОН» та [PERSON] . Процесуальні дії суду 15.07.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки та призначено підготовче судове засідання. 08.10.2020 року ухвалою суду об`єднано цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки (264/4385/20, провадження 2/264/1197/2020) із цивільною справою за зустрічною позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», треті особи - [PERSON] , [PERSON] , про припинення іпотеки та зняття заборони відчуження нерухомого майна (264/5165/20, провадження 2/264/1323/2020) з присвоєнням єдиного номеру справи 264/4385/20, провадження 2/264/1197/2020. 02.12.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку загального позовного провадження. 18.01.2021 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну неналежного відповідача [PERSON] на належних відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю «РІОН» та [PERSON] . Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання також не з`явились, просили розглядати справу без їх присутності. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1 ст. 82 ЦПК України визначає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Фактичні обставини, встановлені судом 11 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № CM-SME 105/082/2008, на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 1 200 000,00 грн. на споживчі цілі. 11 березня 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № CM-SME 105/081/2008, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 1 220 000,00 грн. на споживчі цілі. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеними кредитними договорами, 11 березня 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № РM-SME 105/081/2008, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю. та зареєстрованого за № 1757, предметом якого є нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення [NUMBER], [NUMBER], розташоване за адресою: [ADDRESS] та нежиле приміщення [NUMBER], розташоване за адресою: [ADDRESS] , що належать Іпотекодавцю на праві приватної власності. За змістом пунктів 1.1, 2.1.4, 6.1, 6.2, 6.3 іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 15 травня 2009 року між Банком та позичальниками [PERSON] та [PERSON] було укладено Додаткові договори №1 та Додаткові договори №2 до укладених раніше з ними кредитних договорів, а між Банком та [PERSON] укладено Додатковий договір №1 до договору іпотеки, відповідно для яких сторони встановили фіксовану процентну ставку за кредитом та порядок її сплати. 10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н, відповідно до якого, право грошової вимоги за Кредитними договорами № CM-SME 105/081/2008 та № CM-SME 105/082/2008 від 11 березня 2008 року перейшло до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Того ж дня між ними укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло статусу іпотекодержателя відносно предмета іпотеки за Договором іпотеки. 08 вересня 2017 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено Договір факторингу, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитними договорами № CM-SME 105/081/2008 та № CM-SME 105/082/2008 від 11 березня 2008 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Крім того, 26 грудня 2017 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено Договір відступлення прав за договорами іпотеки, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набуло статусу іпотекодержателя предмета іпотеки. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Іпотекодержателем предмета іпотеки за спірним договором є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Згідно Реєстру боржників, що є додатком №1 до Договору факторингу, у зв`язку із невиконанням зобов`язання за кредитним договором, у позичальників існує заборгованість: за кредитним договором № CM-SME 105/081/2008 від 11.03.2008 року в розмірі 1 186 519,63 грн., що складається з суми боргу за кредитним договором в розмірі 1 078 836,61 грн. та суми процентів, нарахованих на суму заборгованості - 107 683,02 грн.; за кредитним договором № CM-SME 105/082/2008 від 11.03.2008 року в розмірі 1 206 548,51 грн., що складається з суми боргу за кредитним договором в розмірі 1 096 928,54 грн. та суми процентів, нарахованих на суму заборгованості - 108 619,97 грн. В той же час, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №238977909, сформованої 28.12.2020 року, власником нежилого приміщення [NUMBER], [NUMBER], розташованого в [ADDRESS] , є Товариство з обмеженою відповідальністю «РІОН». Реєстрація права власності відбулась 10.08.2020 року на підставі рішення Іллічівського райсуду м. Маріуполя Донецької області від 05.11.2014 року №264/8456/13-ц. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №239060002, сформованої 28.12.2020 року, власником нежилого приміщення [NUMBER], розташованого в [ADDRESS] , є [PERSON] . Реєстрація права власності відбулась 15.03.2010 року на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 14.11.2007 року №8483, посвідченого нотаріусом Дубровською О.А. 04.03.2010 року р-р 647. Оцінка суду Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором, як це встановлено статтею 1049 ЦК України. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Приписами ч. ч. 1, 2 ст.590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки містить стаття 33 Закону України «Про іпотеку». Так, відповідно до абзацу 1 вказаної статті у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 2, 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). Судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулось до суду з позовом до [PERSON] як до відповідача, який є іпотекодателем за спірним договором іпотеки, про звернення стягнення на предмет іпотеки. В той же час, власниками предмету іпотеки на момент розгляду справи судом є інші особи, а саме: власником нежилого приміщення [NUMBER], № [NUMBER] , розташованого в [ADDRESS] , є Товариство з обмеженою відповідальністю «РІОН», власником нежилого приміщення [NUMBER], розташованого в [ADDRESS] , є [PERSON] . У задоволенні клопотання представника позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем судом було відмовлено через сплив строку звернення до суду з відповідним клопотанням. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). З огляду на наведені висновки, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення первісного позову, оскільки він пред`явлений до неналежного відповідача. На підставі викладених правових норм суд не знаходить підстав і для задоволення зустрічного позову з наступних мотивів. Із зустрічним позовом про припинення іпотеки та зняття заборони відчуження нерухомого майна до суду звернулась [PERSON] , яка на момент розгляду справи не є власником предмета іпотеки. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Судом не встановлено будь-якого порушення (можливого порушення) прав, свобод та інтересів [PERSON] , тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Враховуючи наведене, оскільки судом не знайдено підстав для задоволення як первісних, так і зустрічних позовних вимог,

Outcome: dismissed