Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 06 лютого 2001 року, від даного шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем по справі, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сумісне життя з відповідачем не склалося з причин непорозуміння один одного, шлюбні відносини припинилися, спільне господарство не ведуть та відновлювати не збираються, останнім часом постійні сварки та суперечки створили умови за яких шлюб фактично розпався, а тому вважає, що збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Спір щодо сумісного майна відсутній. Дитина після розірвання шлюбу буде мешкати разом з матір'ю, а він надаватиме матеріальну допомогу на його утримання в добровільному порядку. Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Крім цього зазначив, що сімя розпалася, подружні стосунки не підтримують, тому подальше збереження шлюбу буде суперечити його інтересам та інтересам дитини, спору про розподіл сумісного майна не має, дитина після розірвання шлюбу буде мешкати разом з матірю. Відповідач в судове засідання не зявилась, але надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Крім цього в своїй заяві зазначила, що сімя розпалася, подружні стосунки не підтримують, тому подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам дитини, спору про розподіл сумісного майна не має, дитина після розірвання шлюбу буде мешкати разом з нею, а також зазначила, що бажає залишити після розірвання шлюбу прізвище «Герасименко». Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що сімя розпалася повністю, не може бути збережена і позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06 лютого 2001 року в Самійлівській сільській раді Близнюківського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ВЛ № 022768, виданим Самійлівською сільською радою Близнюківського району Харківської області 06 лютого 2001 року. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 448079, виданим Близнюківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 17 червня 2016 року. В теперішній час любов та повага між сторонами відсутні. Останнім часом постійні сварки та суперечки створили умови за яких шлюб фактично припинився, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Дитина після розірвання шлюбу буде мешкати разом з відповідачем, а позивач надаватиме матеріальну допомогу на його утримання в добровільному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом достовірно встановлено, що сторони створити міцної сімї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинилися. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Як вбачається з матеріалів справи сторони на даний час проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, в звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сімю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час не має. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням клопотання відповідача, суд після розірвання шлюбу залишає їй прізвище [PERSON].

Outcome: approved