Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі по тексту - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 14.01.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі по тексту - ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 26254925063975, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитної лінії не більше 250 000 грн., строком на один рік, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28 % річних, з датою погашення щомісячного платежу - до 15 числа місяця. Проте, [PERSON] свої зобов`язання щодо своєчасного повернення отриманого кредиту та сплати відсотків не виконав та станом на 11 грудня 2020 року за ним створилася заборгованість на загальну суму 74 200 грн. 36 коп., що складається з: 20 031 грн. 46 коп. заборгованості за кредитом та 54 168 грн. 90 коп. заборгованості за відсотками. Позивач, як особі якій належить право грошової вимоги за договором відступлення прав вимоги від 26 грудня 2016 року укладеного з ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»), який відступив право вимоги по вищевказаному кредитному договору, просив стягнути вказану суму заборгованості за кредитом з відповідача та судові витрати. Представник позивача Черкавський Ю.С. в судове засідання не з`явився, проте, надав суду письмову заяву згідно якої просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] будучі належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Від його представника [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» через необґрунтованість позовних вимог. Також, у своєму відзиві представник відповідача послався на те, що за умовами означеного кредитного договору від 14 січня 2015 року, відповідач був зобов`язаний сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом до 15 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, а саме 12 місяців. Заважаючи на те, що строк дії зазначеного договору складає 1 рік - до 14 січня 2016 року, то саме з цього моменту починається відлік позовної давності. Тому, оскільки граничний строк для звернення до суду за захистом свого порушеного права сплинув 14 січня 2019 року, а позивач звернувся до суду у лише грудні 2020 року, представник відповідача просив відмовити у задоволені позову через сплив строків позовної давності. У відповіді на відзив представник позивача Матвійчук М.З. просив визнати поважними причини пропуску позовної давності, оскільки попередній кредитор з метою стягнення заборгованості у позасудовому порядку звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гемаль І.М., який 19.10.2018 року видав виконавчий напис про стягнення з відповідача заборгованість у сумі 52 044 грн. 50 ком. Втім, 30.10.2020 року Герцаївським районним судом вказаний виконавчий напис був скасований, через що позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Вважає, що мало місце переривання строку позовної давності з 19.10.2018 року по 30.11.2020 рік, а саме позивач звернувся до суду менш як три роки з дати закінчення дії договору - 2 роки 9 місяців. Тому, просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у своєму запереченні на відповідь на відзив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» через сплив строку позовної даності. Суд, дослідивши матеріали справи, вирішив зазначити про наступне. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог частин першої, другої статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно із вимогами частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами частини другої статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із вимогами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. 14 січня 2015 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети № 26254925063975 для надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк», відповідно до умов якої відповідачу встановлено кредитну лінію в сумі не більше 250 000 грн. строком на 1 (один) рік, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28 % річних та встановлено дату погашення щомісячного платежу - до 15 числа наступного місяця. 26 грудня 2016 року між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу № 2, відповідно до умов якого ПАТ «Укрсоцбанк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі, за кредитним договором від 14 січня 2015 року № 26254925063975, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] 19 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гемаль І.М. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 5839, згідно якого запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором від 14 січня 2015 року № 26254925063975, що було укладений між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником є ПАТ «Альфа-Банк». Стягнення заборгованості проводиться за період з 14.01.2015 року по 21.06.2018 року. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню складає 52 044 грн. 50 коп., в т.ч. 20 031 грн. 46 коп. заборгованості за кредитом та 32 013 грн. 04 коп. заборгованості за відсотками по 21.06.2018 року. Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 30.10.2020 року вищевказаний виконавчий напис нотаріуса визнаний таким, що не підлягає до виконання. Тому, з метою погашення виниклої заборгованості, позивач звернувся до суду із вказаним позовом 04 січня 2021 року.. Отже, як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем, [PERSON] 14 січня 2015 року отримав кредит на загальну суму 59 189 грн. 50 коп. За користування вказаним кредитом, станом 11 грудня 2020 року за відповідачем утворилася заборгованість на загальну суму 74 200 грн. 36 коп., яка складається з: 20 031 грн. 46 коп. заборгованості за кредитом та 54 168 грн. 90 коп. заборгованості за відсотками. Як випливає з вказаного розрахунку відповідач [PERSON] з 14.01.2015 року не виконував належним чином умови договору щодо своєчасного погашення щомісячних обов`язкових платежів, у зв`язку із чим за ним утворилася вказана заборгованість. Нормою ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Зважаючи на те, що умовами договору встановлено правило про погашення відповідачем кредиту частинами до 15 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. Отже, виходячи з того, що строк дії договору 1 (один) рік, тобто з 14.01.2015 року по 14.01.2016 рік, то саме з цієї дати має починається відлік часу для звернення до суду із позовом, щодо захисту свого порушеного права. Щодо посилання представника позивача на переривання строків позовної давності на час позасудового вирішення справи, слід зазначити про наступне. Права на звернення до суду за захистом, закріплене статтею 4 ЦПК України, кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю. У позасудовому порядку захист суб`єктивного права також нерозривно пов`язується із фактором часу, про що свідчить зміст статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої однією з умов вчинення нотаріусом виконавчих написів дотримання трирічного строку давності з дня виникнення у стягувача права вимоги, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями) - не більше одного року або іншого строку для вимоги, за якою видається виконавчий напис, якщо законом встановлено інший строк давності. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує доти, поки суд не встановить зворотного, оскільки статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта особою, права та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.12.2019 року (№ 357/5125/16-ц) дійшов висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. У силу положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Про звернення стягнення за кредитним договором не вказане у статті 264 ЦК України в якості окремої підстави переривання перебігу позовної давності, а також не може вважатися діями, що свідчать про визнання боржником свого боргу, чи прирівнюватись до пред`явлення позову. Звернення стягнення є реалізацією кредитодавця (стягувача) свого права, передбаченого кредитним договором, та підставою припинення цього права. Повернення стягувачу виконавчого напису (виконавчого документу) також не може переривати перебіг позовної давності за позовними вимогами про звернення стягнення з аналогічних причин. Зважаючи на викладену Верховним Судом правову позицію у постанові від 09.12.2019 року (№ 357/5125/16-ц), ураховуючи наявні в матеріалах справи докази на підтвердження отриманого відповідачем кредиту, суд доходить висновку що строк позовної давності звернення позивача до суду із даним позовом не переривався. Відтак, приймаючи до уваги що банк звернувся до суду з позовом 04 січня 2021 року, тобто після спливу строк позовної давності, а будь-яке клопотання про поновлення строку звернення до суду за обставин на яких послався представник позивачу у своєму відзиві суду не надано, з урахуванням клопотання представника відповідача щодо застосування строку позовної давності, то у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити. На підставі ст.ст. 526, 527, 551, 611, 625, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed