Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.09.2013 року і від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. [PERSON] 04.11.2016 року звернулася з позовом в суд, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що перебуває із відповідачем в шлюбі, в якому в них народилося двоє синів, вони хоча й перебувають в шлюбі, однак проживають окремо один від одного. Відповідач не надає кошти на утримання дітей, вона не працює, однак двоє дітей потребують також матеріального утримання від батька, яким може їм надавати таку допомогу у заявленому розмірі, оскільки є працездатним, інших утриманців не має, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позові, просить позов задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечив частково, вказавши, що має можливість сплачувати на утримання синів кошти в розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. При цьому зазначив, що він не працює, жодного доходу не має, перебуває на обліку в Львівському міському центрі зайнятості, однак допомоги по безробіттю не отримує. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 07.09.2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, і від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], які проживають разом з матір'ю, а їхній батько [PERSON], який проживає окремо, коштів на утримання дітей не надає, хоча працездатний, інших осіб на утриманні не має, а тому може надавати допомогу дітям своєчасно і регулярно. Крім цього, при визначенні розміру аліментів, суд враховує те, що позивач не працює, перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, а відповідач згідно представленої довідки з Галицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області №16862/13-04-11 від 28.12.2016 року доходів не отримує, а 26.01.2016 року звільнений з ТОВ «Сокар-Петролеум», що стверджується копією трудової книжки. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). Згідно зі ст.ст. 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини. Як достовірно встановлено судом, відповідач працездатний, однак офіційно не працевлаштований, не має стабільного доходу, а тому, за наведених обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на дітей в твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 СК України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі). У відповідності до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено, що прожитковий мінімум з 01.01.2017 року на одну дитину віком до 6 років становить 1355 грн. Відтак, мінімальний розмір аліментів на одну дитину в Україні з січня 2017 року для дитини віком до 6 роківскладає 406,50 грн. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial