Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом, у якому просить: -в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № ML 708/030/2008 від 22.02.2008 року у загальному розмірі 672\~991 грн. 93 коп., що складається з основного боргу в розмірі 579\~635,92 грн., відсотків у розмірі 83\~789,72 грн., пені у розмірі 9\~516,29 грн., штрафних санкцій за невиконання зобовязань кредитного договору 50 грн. на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: чотирьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: м. Харків, Салтівське шосе[ADDRESS], та належить [PERSON] на праві приватної власності, шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікату правовстановлюючих документів на предмет іпотеки в органах нотаріату та місцевого самоврядування та здійснення їх реєстрації, та реєстрації права власності на підставі вказаних документів, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо за початковою ціною в розмірі 465\~458 грн. 50 коп.; -з метою збереження предмету іпотеки до її реалізації, передати предмет іпотеки - квартиру за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 242-А, кв. 119, що належить [PERSON] на праві приватної власності в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільно доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 22 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML 708/030/2008, відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит в сумі 73\~736,00 доларів США зі строком повернення до 22 лютого 2033 року. 29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, а 07 липня 2010 року договір про відступлення права вимоги № б/н, відповідно до умов яких до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за вищевказаними договорами. Таким чином, до позивача перейшли усі права вимоги до відповідача за кредитним договором та договором іпотеки. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, однак [PERSON] зобов'язання належним чином не виконав, у нього виникла заборгованість, у звязку із чим банк звернувся до суду. 22 листопада 2010 року Фрунзенським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № ML 708/030/2008 у розмірі 672\~991,93 грн., що складається з основного боргу у розмірі 579\~635,92 грн., відсотків у розмірі 83\~789,72 грн., пені у розмірі 9\~516,29 грн., штрафних санкцій за невиконання зобовязань кредитного договору 50,00 грн., проте на теперішній час рішення суду не виконано. На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов. В судове засідання представник позивача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з'явився, в матеріалах справи міститься заява представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна»[PERSON] про розгляд справи за відсутності представника позивача, згідно якої позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. [PERSON], який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи через оголошення\~ у пресі, що відповідає положенням ч. 9\~ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову не надав. У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи положення ст. 224 ЦПК України, судом за згодою представника позивача проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що 22 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML 708/030/2008. За умовами цього договору позичальник [PERSON] отримав від банку кредит у розмірі 73\~736,00 доларів США зі строком повернення - до 22 лютого 2033 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 4,49% річних. Цільове використання кредиту: Перший Транш (51\~990,19 доларів США) на погашення поточної заборгованості Позичальника перед Кредитором першої черги за Кредитним договором першої черги; Другий Транш (21\~745,81 доларів США) на споживчі цілі. 11 серпня 2008 року з метою забезпечення виконання зобовязань між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № РML 708/030/2008. Відповідно до п. 3.1 договору іпотеки, предметом іпотеки за цим договором є чотирьохкімнатна квартира, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Харків, Салтівське шосе[ADDRESS], та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим ПН ХМНО [PERSON] 05.07.2006 року за реєстровим № 2967. Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 19552568 від 16.07.2008 року, квартира за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 242-А, кв. 119, належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу р. № 2967 від 05.07.2006 року. 29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, а 07 липня 2010 року договір про відступлення права вимоги № б/н, відповідно до умов яких до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за вищевказаними договорами. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] зобов'язань за зазначеним вище кредитним договором утворилась заборгованість станом на 02.02.2010 року в розмірі 672\~991,93 грн.(за офіційним курсом НБУ станом на 02.02.2010 року), що складається з: основного боргу 72\~460,83 доларів США (що за курсом НБУ станом на 02.02.2010 року становить 579\~635,92 грн.), відсотків 10\~474,63 доларів США (що за курсом НБУ станом на 02.02.2010 року становить 83\~789,72 грн.), пені 9\~516,29 гривень, штрафних санкцій за невиконання зобовязань кредитного договору 50,00 гривень. 22 листопада 2010 року рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML 708/030/2008 від 22.02.2008 року у розмірі 672\~991,93 грн. Вирішено питання про судові витрати. Рішення суду на теперішній час не виконане. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобовязаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. При цьому, згідно із частиною першою статті 38 Закону України «Про іпотеку», правовою підставою для продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі). Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16 та від 27 квітня 2017 року у справі № 6-679цс17, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Відповідно до пункту 6.4 договору іпотеки № РML 708/030/2008«Позасудове врегулювання», укладеного 11 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], сторони дійшли згоди, що Іпотекодержатель має право самостійно обрати такі шляхи позасудового врегулювання: - 6.4.1. Іпотекодержателю належить право від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України. Цим сторони дійшли згоди, що ціна продажу предмета іпотеки у випадку його продажу Іпотекодержателем, буде визначатися наступним чином: а) початкова ціна продажу Предмета іпотеки визначається Іпотекодержателем, але вона повинна бути не нижче його вартості, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки; б) при неможливості продажу предмета іпотеки за ціною, визначеною згідно підпункту а) цього пункту, протягом одного місяця з моменту початку позасудового врегулювання, ціна продажу Предмета іпотеки визначається Іпотекодержателем, але вона повинна бути не нижче його вартості, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки і зменшеної на 10 відсотків; в) при неможливості продажу Предмета Іпотеки за ціною, визначеною згідно підпункту б) цього пункту, протягом двох місяців з моменту початку позасудового врегулювання, ціна продажу Предмета іпотеки визначається Іпотекодержателем, але вона повинна бути не нижче його вартості, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки і зменшеної на 20 відсотків. За пунктом 6.4.2. договору іпотеки при виникненні Іпотечного випадку Іпотекодержатель надсилає Боржнику іпотечне повідомлення (цінним листом або листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в цьому Договорі) з вказівкою про загальну суму боргових зобов'язань та граничний строк погашення боргових зобов'язань. У випадку непогашення Іпотекодавцем боргових Зобов'язань у строк, передбачений у Іпотечному Повідомленні, право власності на Предмет іпотеки переходить від Іпотекодавця до Іпотекодержателя в день, наступний за останнім днем строку погашення боргових Зобов'язань, вказаному з Іпотечному Повідомленні. При цьому Іпотекодержатель зобов'язаний реалізувати Предмет іпотеки протягом 1 (одного) року, а суму, отриману від реалізації, направити на погашення боргових зобов'язань та інших фактичних вимог. Залишок коштів, отриманих від реалізації Предмета іпотеки, після погашення боргових зобов'язань, інших фактичних вимог та відшкодування всіх витрат Іпотекодержателя, повертається Іпотекодавцю відповідно, до чинного законодавства України. Застереження: Сторони встановлюють, що положення пункту 6.4. з підпунктами цього Договору, разом з іншими положеннями цього Договору, являють собою повний укладений договір між Сторонами про задоволення вимог іпотекодержателя, в якому Сторони визначили можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, іпотечним договором № РML 708/030/2008 визначено, що задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі є одним із позасудових способів врегулювання і здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а не на підставі рішення суду. Оскільки надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу відповідно до Закону України «Про іпотеку» та умов укладеного між сторонами договору є позасудовим способом захисту, жодних доказів на підтвердження вчинення дій, передбачених умовами договору для позасудового врегулювання спору,а також дій, необхідних для реєстрації права власності на предмет іпотеки та подальшої його реалізації від свого імені (п. 6.4), позивач не надав, суд дійшов висновку про відсутність встановлених законом підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. Тобто і вимогами Закону України «Про іпотеку», і умовами іпотечних договорів передбачена певна процедура, у тому числі і шляхом направлення іпотекодавцю відповідного листа з зазначенням обов'язкових реквізитів, у тому числі і граничний строк погашення боргових зобов'язань та наслідків випадку їх невиконання. У матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують направлення позивачем [PERSON] будь-яких листів, у тому числі іпотечного повідомлення. За таких обставин, позовні витмоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed