Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] 34483,20 гривень заборгованості за договором позики від 02.09.2016 року та судові витрати по справі, посилаючись на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань у договірних правовідносинах. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.09.2016 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено договір позики в електронній формі, за умовами якого відповідачу на умовах строковості, зворотності, платності надано грошові кошти в сумі 800 грн. Умовами договору передбачено, що позика надається строком на 30 днів. Також умовами договору передбачено нарахування відсотків за користування позикою, а саме: 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30 грн 00 коп. за перший день користування позикою; 1,9% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2. Договору; 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2. договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Грошові кошти в сумі 800,00 грн. [PERSON] отримав шляхом перерахування суми позики на картковий рахунок. При укладенні електронного договору позики сторони керувалися п.п. 4.1., 4.2 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», затвердженого наказом директора товариства №2-1 від 27.10.2015, які розміщуються на веб-сайті позивача https://creditup.com.ua (далі - Правила) та п.п. 1.1., 1.3., 1.4. Договору, на підставі яких позичальник був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики. Відповідач належним чином не виконав умови договору, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, що станом на 30.09.2019 складає 34483,20 грн, з яких 800,00 грн. - заборгованість за основною сумою позики; 17099,60 грн. - заборгованість за відсотками; 16583,60 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Представник позивача ТОВ «ВЕЛЛФІН» в судове засідання не прибув, до суду надіслав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідачаадвокат Порхун О.П. в судове засідання не прибула, до судунадала заяву, в якій просить справу слухати у відсутності відповідача та його представника, позовних вимог не визнає, посилаючись на відзив на позовну заяву (а.с.69-71). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядження Нацкомфінпослуг №2606 від 27.10.2015 зареєстровано в реєстрі фінансових установ №16103225). Порядок та умови надання ТОВ «ВЕЛЛФІН» грошових коштів у позику визначені Правилами надання грошових коштів у вигляді позики, затверджених наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» №2-1 від 27.10.2015. 02.09.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено договір позики № 69166 в електронній формі, відповідно до умов якого позивач надає відповідачу грошові кошти в сумі 800 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надається строком на 30 днів. Також умовами договору передбачено нарахування відсотків за користування позикою, а саме: 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30 грн 00 коп. за перший день користування позикою; 1,9% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2. Договору; 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2. договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором(а.с. 16-24). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з повідомлення від 27.09.2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення електронних операцій, 02.09.2016 року через систему платежів WayForPay [PERSON] на його картковий рахунок було проведено видачу займу в розмірі 800 грн. (а.с. 40, 41-45). За умовами договору [PERSON] в строк до 02.10.2016 року зобов`язаний був повернути 800 гри. основного боргу та сплатити проценти в сумі 470,80 грн., проте взятих на себе зобов`язань не виконав. Згідно наданого ТОВ «ВЕЛЛФІН» розрахунку станом на 30.09.2019 року відповідач має заборгованість за договором позики у розмірі 34483,20 грн., яка складається з 800 грн. заборгованості за основною сумою позики, 17099,60 грн. заборгованості за відсотками та 16583,60 грн. заборгованость за простроченими відсотками (а.с. 39). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до умов договору позики № 69166 від 02.09.2016 року сукупна вартість позики складає 1270,80 грн., з яких 800 грн. основного боргу та 470,80 грн. процентів за користування позикою за період кредитування, які відповідач добровільно не повернув, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсотках в іншій частині суд виходить з наступного. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18; від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18; від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики № 69166 від 02.09.2016 року ТОВ «ВЕЛЛФІН», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 02.10.2016 року. Таким чином, позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до ст.1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 02.10.2016 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» в частині стягнення процентів за межами строку кредитування безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді витрат на сплату судового збору в сумі 1921 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 01.10.2019 року (а.с.1), а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 70,80 грн.

Outcome: partial