Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Татарбунарська районна державна адміністрація звернулась до суду із позовом в інтересах малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] до відповідача [PERSON] про відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що батьками малолітнього [PERSON] є [PERSON] , 1992 року народження, мати, яка рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 27.01.2019 року позбавлена батьківських прав та [PERSON] 1997 року народження, батько. Дитина до цього часу проживала з батьком, але фактично його утриманням та вихованням займалась прабабуся. З відповідачем неодноразово проводилась профілактична роз`яснювальна робота щодо наслідків безвідповідального батьківства. Питання про виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків розглядалось на засіданні координаційної ради у справах дітей райдержадміністрації 16.11.2018 року та на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації 11.01.2019 року, на якому було прийняте рішення про негайне відібрання дитини [PERSON] від батьків зв`язку з загрозою життю та здоров`ю малолітньої дитини. Тому 18.01.2019 року дитину було відібрано на підставі розпорядження голови Татарбунарської районної державної адміністрації та влаштовано до дитячого відділення КЗ «Татарбунарська центральна районна лікарня». На підставі вищевикладеного позивач просить відібрати дитину [PERSON] від батька [PERSON] без позбавлення батьківських прав та стягнути з нього аліменти на утримання дитини. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов про відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов про відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів підтримує в повному обсязі, просив відібрати у нього дитину строком на один рік (а.с. 36,37) У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. За змістом положень п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3). Як вбачається з Висновку Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області «Про доцільність відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від батька [PERSON] , [INFO] без позбавлення його батьківських прав» визнано за доцільне відібрання дитини без позбавлення батьківських прав [PERSON] з метою захисту прав малолітньої дитини (а.с. 4). Згідно актів обстеження умов проживання від 03.09.2018 року, 02.11.2018 року та 08.01.2019 року, вбачається, що обстеживши побутові умови проживання сім`ї Половенко, комісія вважає, що батько [PERSON] неналежним чином виконує свої обов`язки щодо фізичного стану дитини. Мати [PERSON] , з дитиною не проживає, рекомендовано обстеження дитини у лікарні, умови проживання дитини задовільні (а.с. 5, 6, 7) за дитиною доглядає прабабуся. Відповідно до повідомлення КЗ «Татарбунарської центральної районної лікарні» від 13.12.2018 року № 2200 [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку з приводу вродженої вади гідронефроз лівої нирки, гіплазія правої нирки з ознаками порушення функції. На лікуванні з дитиною батько не залишився, послався на відсутність у нього грошей. За дитиною доглядає прабабуся [PERSON] (а.с. 8). Рішенням від 16.11.2018 року за № 9 розглянуто питання про виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків, встановлено, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, чим порушує права дитини на повноцінний розвиток (а.с. 9). Згідно розпорядження від 15.01.2019 року № 05/А-2019 «Про негайне відібрання дитини», вирішено відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] від батьків; тимчасово влаштувати дитину [PERSON] до КЗ «Татарбунарська центральна районна лікарня» (а.с. 10). Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно із пунктами 2-5 частини першої ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передати органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначити при цьому конкретний заклад. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). З огляду на викладене суд зазначає, що основними підставами для відібрання дитини від батьків серед іншого є випадки, що охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків (безвідповідальне ставлення до дитини та невжиття заходів щодо забезпечення лікування дитини у зв`язку із її тяжким станом здоров`я), а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Згідно з положеннями ч. 2, 3 ст. 170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про організацію забезпечення соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», правого статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідна служба у справах дітей зобов`язана протягом двох місяців підготувати комплект документів, який підтверджує набуття дитиною статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що невжиття відповідачем [PERSON] заходів щодо лікування сина [PERSON] , який страждає тяжким захворюванням з порушення функції лівої нирки та його безвідповідальне ставлення до дитини, створює ризик для життя та здоров`я малолітнього [PERSON] , 2017 року народження, а тому суд приходить до висновку про відібрання дитини від [PERSON] без позбавлення його батьківських прав та вважає, що повернення дитини батькові можливе лише за умови, якщо перестануть існувати всі обставини, які стали підставою для її відібрання. Також суд дійшов висновку про попередження відповідача щодо зміни ставлення до дитини із покладанням на органи опіки та піклування контролю за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків у відношенні сина [PERSON] . Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншою, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164, ч. 2 ст. 166, ч. 1, 2 ст. 170, 182, 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved