Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором в сумі 14\~394,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 07.04.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» (надалі Банк або ПАТ «Платинум Банк») і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 29772/2947PL3, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 17 052 гривень строком до 07.04.2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14 % річних, а відповідач, в свою чергу, зобовязався повернути суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом. 08 травня 2015 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Кредекс фінанс» було укладено договір факторингу №1/15-ФКю, відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відступило позивачу право вимоги за кредитним договором № 29772/2947PL3 від 07.04.2011 року до [PERSON] в сумі 14 394 грн., право на одержання яких належить йому на підставі договору факторингу №3 від 15.10.2012 року, укладеного з ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС», яке, в свою чергу, набуло право вимоги за вказаним кредитним договором від первинного кредитора ПАТ «Платинум банк» на підставі договору факторингу №20120926-Г від 26.09.2012 року. Позивач зазначає, що всупереч умовам вищезазначеного кредитного договору, відповідач не виконав належним чином свої зобовязання по сплаті заборгованості та процентів за кредитним договором, за період з 07.04.2011 року по 04.07.2015 року відповідач сплатив всього 11 020 грн., останній платіж здійснено 01.05.2012 року. Через порушення відповідачем графіку погашення заборгованості здійснені ним платежі направлялись Банком на погашення заборгованості згідно положень ст. 534 ЦК України. Нарахування процентів за кредитним договором було зупинено 25.09.2012 року під час відступлення права вимоги. Таким чином, станом на 04 липня 2015 року [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем у розмірі 14 394 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу 11\~572,90 грн., заборгованості за процентами 2\~003,10 грн., пені 818,00 грн. В звязку з наведеним, зазначену суму позивач просить стягнути з відповідача. Відповідачем [PERSON] до суду надано письмові заперечення на позов, в яких останній зазначає наступне. Він дійсно 07.04.2011 року уклав з ПАТ «Платинум банк» кредитний договір, щомісячно сплачував платежі, однак згодом втратив роботу та не мав змоги вчасно погашати заборгованість, останній платіж було здійснено 01.05.2012 року. Однак позивач звернувся до суду з позовом лише 04.07.2015 року тобто поза строком позовної давності. При цьому посилався на висновок Верховного суду України, який міститься у постанові від 06.11.2013 року по справі № 6-116цс13, щодо строку давності звернення до суду за стягненням періодичних платежів за кредитним договором. Як йому стало відомо з позову його заборгованість перед банком тричі передавалась іншим фінансовим установам, однак він не отримував жодних повідомлень з цього приводу. Відповідно до ст. 1083 ЦК України наступне відступлення права грошової вимоги третій особі не допускається. Також, позивачем не надано доказів видачі кредитних коштів та розрахунок заборгованості із зазначенням періодів нарахування, сум тощо. З огляду на зазначене та посилаючись на положення ст. ст. 518, 1083 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», просив у позові відмовити. В судове засідання представник позивача не зявився, в своїх письмових заявах просив суд розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі матеріалів, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника відповідача [PERSON] до суду 05.04.2016 року надійшла заява, в якій остання просить розглянути справу без її участі, проти позову заперечувала з підстав зазначених у письмових запереченнях на позов (а.с.157). В судовому засіданні, яке відбулося 30.11.2015 року, відповідач позов не визнав, надав суду пояснення з цього приводу та підтримав свої письмові заперечення на позов. Враховуючи, що на неодноразові виклики до суду представник позивача жодного разу не зявився в судове засідання та кожного разу просив розглянути справу без його участі, а також заяву представника відповідача, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін та їх представників за наявними у справі матеріалами. У звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.04.2011 року між ПАТ «Платинум Банк» і відповідачем був укладений кредитний договір № 29772/2947PL3, відповідно до умов якого Банк надає відповідачу кредит в сумі 17 052 гривень строком до 07.04.2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14 % річних, щомісячної комісії за обслуговування кредиту 256,00 гривень (надалі кредитний договір), а відповідач, в свою чергу, зобовязується повернути суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом (а.с.6-7). Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, в розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи суд вбачає, що ПАТ «Платинум Банк» 07.04.2011 року виплатило відповідачу [PERSON] кошти в сумі 15\~000 гривень за кредитним договором № 29772/2947PL3, що підтверджується заявою на видачу готівки (а.с.144). В період з 07.04.2011 року по 07.05.2012 року відповідачем вносились відповідні платежі на погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 11\~020,00 гривень, з яких комісія складає 3\~328,00 гривень (а.с.115-121). Судом встановлено, що 26.09.2012 року між ПАТ «Платинум банк» та ТОВ «Фінансова компанія «БІЗНЕСФІНАНС» укладено договір про відступлення права вимоги за №20120926-Г, відповідно до якого Банк відступає на користь ТОВ «Фінансова компанія «БІЗНЕСФІНАНС» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 29772/2947PL3 в сумі 13\~824,30 гривень, з них 11\~572,93 гривень тіло кредиту (а.с.135-142). Згідно п. 5.2 цього договору перехід від клієнта до покупця прав вимоги по даному портфелю заборгованості відбувається в момент підписання акта прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого покупець стає кредитором по відношенню до боржників стосовно відповідної заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами акт прийому-передачі реєстру заборгованостей підтверджує факт переходу від клієнта до покупця відповідних прав вимоги та є невідємною частиною цього договору. Ухвалою суду від 05.01.2016 року у ПАТ «Платинум банк» витребувано, серед іншого, належним чином засвідчену копію вказаного договору (а.с.126). Однак Банком до суду було надано лише копію цього договору з додатками №№2,3 у формі зразків повідомлення боржників про заміну кредитора та акту прийому-передачі документації (а.с.139), додаток №1 (реєстр заборгованостей) надано фактично у формі витягу (а.с.140-142). В той же час, будь-яких доказів оформлення між сторонами вказаного договору акта прийому-передачі реєстру заборгованостей, який відповідно до умов договору, є його невідємною частиною і підтверджує перехід права вимоги до боржників від клієнта (ПАТ «Платинум банк») до покупця (ТОВ «Фінансова компанія «БІЗНЕСФІНАНС»), суду ні позивачем, ні Банком не надано. Матеріали справи свідчать, що 15.10.2012 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Фінансова компанія «БІЗНЕСФІНАНС» було укладено договір факторингу №3, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «БІЗНЕСФІНАНС» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитним договором № 29772/2947PL3 від 07.04.2011 року до [PERSON] в сумі 14\~394,07 грн. (а.с.82-90). Також, 08 травня 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Кредекс фінанс» було укладено договір факторингу №1/15-ФКю, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відступає позивачу право вимоги за кредитним договором № 29772/2947PL3 від 07.04.2011 року до [PERSON] в сумі 14\~394,07 грн. (а.с.9,10,58-73). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора відповідне письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з п. 5.3 Договору про відступлення права вимоги від 26.09.2012 року №20120926-Г, укладеного між ПАТ «Платинум банк» та ТОВ «Фінансова компанія «БІЗНЕСФІНАНС», Банк зобовязується протягом 20 робочих днів починаючи від розрахункової дати надіслати за власний рахунок письмові повідомлення боржникам про відступлення права вимоги. Подібні по суті умови щодо повідомлення боржника про заміну кредитора містять і зазначені вище договори факторингу від 15.10.2012 року та 08.05.2015 року. Ухвалою суду від 30.11.2015 року у позивача витребувано, серед іншого, належним чином засвідчені копії повідомлень відповідача про заміну кредитора під час відступлення права вимоги за кредитним договором (а.с.52,53). Однак будь-яких доказів повідомлення боржника (відповідача) про відступлення ПАТ «Платинум банк» на користь ТОВ «Фінансова компанія «БІЗНЕСФІНАНС» права вимоги за кредитним договором, позивачем не надано. Не надано таких доказів і щодо повідомлення відповідача про укладення угод про наступне відступлення права вимоги до нього за кредитним договором 15.10.2012 року на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та відповідно 08.05.2015 року на користь ТОВ «Кредекс фінанс». Вирішуючи справу суд також враховує, що позивачем всупереч вимог ухвали суду від 30.11.2015 року, не надано належного розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, з якого вбачалося б, яким саме чином та за який період обчислені кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на 04.07.2015 року. Так, позивачем зазначено, що станом на 04.07.2015 року [PERSON] має непогашену заборгованість перед Банком у розмірі 14\~394 грн., де 11\~572,90 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 2\~003,1 грн. заборгованість за відсотками, 818 грн. заборгованість за пенею. Однак в наявних у справі розрахунках заборгованості (а.с.114, 120,121) не зазначено період нарахування процентів та пені, сума заборгованості за тілом кредиту, яка бралась позивачем за основу під час їх нарахування тощо. Також, згідно додатку №1 (реєстр заборгованостей) до договору про відступлення права вимоги №20120926-Г від 26.09.2012 року, укладеного між ПАТ «Платинум банк» та ТОВ «Фінансова компанія «БІЗНЕСФІНАНС», загальна сума боргу відповідача станом на 26.09.2012 року складала 13\~824,30 гривень, з них 11\~572,93 гривень тіло кредиту (а.с.140-142). Однак в додатках до зазначених вище договорів факторингу від 15.10.2012 року та 08.05.2015 року сума заборгованості відповідача визначена в розмірі 14\~394,07 грн., де 11\~572,90 грн. основна сума боргу, 2\~003,1 грн. відсотки, 818 грн. пеня. Позивачем у позові зазначено, що нарахування процентів та інших платежів за кредитним договором було зупинено 25.09.2012 року, однак не наведено обґрунтувань та розрахунків як сум заборгованості у розмірі 13\~824,30 гривень, 14\~394,00 гривень, так і різниці між ними, а саме підстави збільшення суми заборгованості, період нарахування додаткових сум, їх складові тощо. Розглядаючи справу суд враховує, що цивільне судочинство здійснюється, зокрема, на засадах змагальності і диспозитивності. Згідно із ч. 2, 3 ст. 10 та ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних чи юридичних осіб, поданою відповідно до ЦПК України, у межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійного витребування та збирання доказів у справі та оцінювання обсягу доказів, який був би достатній для задоволення вимог позивача. Судом приймається до уваги, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Отже, аналіз наявних у справі матеріалів в їх сукупності дає суду підстави для висновку, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів щодо: 1) наявності заборгованості відповідача за кредитним договором саме в тому обсязі, який зазначений у позові, оскільки у справі відсутній належний розрахунок заборгованості, який би містив необхідні та достатні відомості яким саме чином та за який період обчислені кожна зі складових вказаної позивачем загальної суми заборгованості станом як на момент укладення договорів про відступлення права вимоги (факторингу), так і на момент подання позовної заяви, в тому числі щодо початкових сум тіла кредиту, процентів, пені, періоду їх нарахування тощо; 2) виникнення у ТОВ «Фінансова компанія «БІЗНЕСФІНАНС», а згодом у наступних факторів, права вимоги до відповідача за кредитним договором; 3) належного повідомлення відповідача про заміну кредитора у зобовязанні і, відповідно, виникнення у боржника обовязку зі сплати коштів на користь нових кредиторів. Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами ту обставину, що у відповідача виник обовязок зі сплати на користь саме позивача грошових коштів на погашення кредитного договору, укладеного з Банком. Відповідно, у суду відсутні правові підстави для стягнення цих коштів з відповідача. Тому, в задоволенні позову слід відмовити. При цьому, суд вважає недоцільним аналіз доводів відповідача щодо спливу строку позовної давності з наступних підстав. На переконання суду, з цих підстав в позові може бути відмовлено у разі, коли він є обґрунтованим і може бути задоволений судом (повністю або частково), і лише через сплив строку позовної давності, про що заявив відповідач, в його задоволенні слід відмовити. Тобто відмова у позові саме з цієї причини можлива, якщо відсутні підстави для відмови у позові по суті позовних вимог. У даному ж випадку суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог до відповідача через їх недоведеність позивачем належними і допустимими доказами, що є самостійною підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed