Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.11.2013 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] 07.11.2017 року звернулася з позовом до суду про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося через різні погляди на шлюб і сімю та відсутність взаєморозуміння, у них постійно виникали сварки, конфлікти. Зазначила, що їхня сімя остаточно розпалася, проживають окремо, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Переконана, що шлюб носить формальний характер, а подальше сумісне життя та збереження сімї є неможливим та недоцільним. Крім того, звернулася із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просить визначити місце проживання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з нею. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на мотиви такого, та доповнила, що з відповідачем припинили шлюбні відносини, проживають окремо та не підтримують шлюбних стосунків. Наполягає на розірванні шлюбу та просить позов в цій частині задовольнити, не надавати строку для примирення, оскільки це суперечитиме її інтересам та інтерсам дітей, так як конфліктна ситуація в сімї негативно впливає на психологічний стан дітей. Щодо вимоги про визначення місця проживання дітей, то в цій частині просила позов залишити без розгляду. Представник відповідача проти розірвання шлюбу не заперечив, просить позов в частині вимог про розірвання шлюбу задовольнити. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони зареєстрували шлюб 16 листопада 2013\~ року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного\~ стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2965 (а.с.13), в якому мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с.5, 6). Також встановлено, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, припинили сімейні стосунки. Позивач примирення вважає неможливим та наполягає на розірванні шлюбу. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає. Суд приймає до уваги позицію представника відповідача про визнання позову і бажання відповідача розірвати шлюб. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сімї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 640,00 грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову.

Outcome: approved