Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в особі генерального директора Іжаковського О.В. звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути солідарно з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ 36799749, місцезнаходження: вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, м. Київ, 04053) заборгованість за Кредитним договором № 11319551000 від 26.03.2008 року у розмірі 176 164,50 грн. (сто сімдесят шість тисяч сто шістдесят чотири гривні 50 копійок); стягнути солідарно з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ 36799749, місцезнаходження: вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, м. Київ, 04053) понесені витрати на сплату судового збору у розмірі: 2 642,47 грн. (дві тисячі шістсот сорок дві гривні 47 копійок); стягнути солідарно з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ 36799749, місцезнаходження: вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, м. Київ, 04053) понесені витрати на правову допомогу у розмірі: 20 000,00 грн. (Двадцять тисяч гривень 00 копійок). В обґрунтування позову зазначено, що між позичальником, яким є: [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», 26.03.2008 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11319551000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 63 000,00 дол. США зі сплатою 12,4% річних. 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», яке виступає правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого банк відповідно до умов цього договору відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. За умовами кредитного договору, банк зобов`язувався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати сплату грошових коштів шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з метою погашення заборгованості за виданим кредитом та нарахованими процентами (п. 4 Кредитного договору). Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 63 000,00 дол. США. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, банк та [PERSON] уклали договір поруки №П/11319551000 від 26.03.2008 року, банк та [PERSON] уклали договір поруки №П1/11313616000 від 26.03.2008 року. За умовами вказаних договорів поруки, поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. З огляду на те, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (стаття 554 ЦК України); поручителі несуть самостійну відповідальність перед кредитором за порушення зобов`язань боржником, оскільки вони перебувають у самостійних договірних відносинах, банк має право вимагати виконання обов`язку в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Отже, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, норми чинного законодавства України наділяють кредитора, правом вимагати від поручителя виконання зобов`язань за кредитним договором. 10.08.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір №2301/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №11319551000 від 26.03.2008 та договором поруки №11/11319551000 від 26.03.2008, договором поруки №П1/11313616000 від 26.03.2008. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідачів, а ПАТ «Дельта Банк» втратив такі права. За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору станом на 02.02.2021 відповідно до розрахунку заборгованості, становить 3 513 119,54 грн.з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 1 647 740,10 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 1 865 379,44 грн. Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі кредитного договору №11319551000 від 26.03.2008. З огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів отриманих на підставі кредитного договору №11319551000 від 26.03.2008, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор дістає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню станом на 02.02.2021, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 176 164,50 грн. Нарахування трьох відсотків річних проведено на суму 1 647 740,10 грн. (сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту)) за період із 02.02.2018 - 02.02.2021 р. і складає 148 432,04 грн. Відсоткова ставка: 3% річних. Розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] /100% / 365 днів [Кількість днів]. Нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою проведено на суму 1 647 740,10 грн. (сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту)) за період із 02.02.2020 - 29.02.2020 р. і складає 27 732,46 грн. З врахуванням вищенаведеного, попередня сума судових витрат, які поніс позивач (ТОВ «Вердикт Капітал») у зв`язку з пред`явленням даного позову та розгляду справи складає: 2 642,47 грн., яка вираховується виходячи із розміру сплати позивачем судового збору за подання даного позову та підтверджується залученим у формі додатку до позовної заяви оригіналом платіжного доручення та 20 000,00 грн. - витрат на правничу допомогу. Відповідачами, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до суду надано письмовий відзив та заяву про застосування строків позовної давності, у відповідності до якого зазначено, що матеріали позовної заяви повністю спростовують доводи про відступлення права вимоги за кредитним портфелем [PERSON] від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Вердикт Капітал», оскільки ані в договорах про відступлення прав вимоги саме вказаний кредитний портфель не зазначений, ані додаток №2, що підписаний в односторонньому порядку ТОВ «Вердикт Капітал», не підтверджує передачі відповідних прав вимоги. Також в порушення вимог закону, такий додаток із зазначенням кредитного портфелю до нотаріально посвідченого договору не підшитий. Позивачем повністю проігноровано той факт, що стягнення боргу в рахунок повного виконання зобов`язань боржником та поручителем, було проведено шляхом стягнення предмета іпотеки, а саме - шляхом продажу від іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк» покупцеві ТОВ «Локвуд» іпотечного нерухомого майна. Предмет іпотеки [PERSON] добровільно погодився звільнити, залишивши без розгляду свою позовну заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу предмета іпотеки. У зв`язку із стягненням предмета іпотеки право вимоги вже не належало ПАТ «Дельта Банк» на час укладення договору відступлення прав вимоги з ТОВ «Вердикт Капітал». Звернувшись до Дергачівського районного суду Харківської області, достовірно знаючи про зміну місця реєстрації [PERSON] , позивач намагався залишити поза увагою те питання, що була ухвала суду від 15.10.2020 року по справі №643/6225/14-ц, якою було констатовано втрату права вимоги ПАТ «Дельта Банк» та неможливість замінити останнього на ТОВ «Вердикт Капітал». В 2013 році винесене судове рішення на користь первісного кредитора про стягнення боргу, а також судовими рішеннями встановлений факт направлення вимог кредитором [PERSON] та поручителям у 2014 році. Таким чином, строки позовної давності щодо пред`явлення вимог за відповідним кредитним договором минув в 2016 році, оскільки строк вимоги за кредитним договором перенесено із 2038 року на 2013 рік. Так само всі нарахування відсотків могли мати місце у 2016 році. Зміна кредитора не змінює строки позовної давності. Розрахунок боргу в позові є безпідставним, оскільки в рази перевищує суму боргу, що була стягнута судовим рішенням 2013 року, а також з цієї суми не вирахувано вартості стягнення предмета іпотеки. Крім того відповідачами зазначено, що додаток №2 є неналежним доказом передачі кредитного портфелю [PERSON] тому, що даний документ має ознаки одностороннього правочину, зокрема містить підписи та реквізити щодо прийняття прав вимог до [PERSON] , які не передані попереднім кредитором. Відповідно до рішення Московського районного суду від 18.03.2015 по справі №643/6225/14ц на даний момент звернено стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та перебувала у якості застави з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 26.03.2008 року. Адреса вищезгаданої квартири є останнім місцем реєстрації [PERSON] та належала йому на праві приватної власності. Крім того, рішенням Московського районного суду від 18.03.2015 року по справі №643/6225/14-ц було здійснено погашення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09.10.2017 по справі №643/6225/14-ц заочне рішення Московського районного суду від 18.03.2015 року по справі №643/6225/14-ц було скасовано та призначено розгляд справи по суті. Як вбачається із ухвали Московського районного суду м. Харкова по справі № 643/12757/17 від 23.11.2017 року, [PERSON] погодився із позасудовим стягненням предмету іпотеки шляхом залишення без розгляду позову про визнання договору купівлі-продажу квартири, що була предметом іпотеки, недійсним. У 2016 році відбулося стягнення предмету іпотеки, що встановлено рішенням Московського районного суду м. Харкова по справі №643/6225/14-ц від 22.04.2020 року. Судові витрати належним чином не підтверджені жодними платіжними документами. Позивачем також надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, який є абсолютно необгрунтованим у зв`язку із тим, що: до нього не включено вартість реалізованого предмету іпотеки; відсутні правові підстави здійснення розрахунку в силу розуміння ч. 5 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»; розрахунок заборгованості проведено без застосування оригіналів боргових документів, які, відповідно, не були надані до суду разом із позовною заявою (відсутній оригінал кредитного договору, докази отримання коштів). Розраховуючи борг, вартість стягнення предмету іпотеки взагалі не було вирахувано із суми боргу, 3 % річних та пеня нараховується на основну суму боргу без врахування стягнення предмету іпотеки, яка врази є більшою від тієї суми, що було стягнуто судовим рішенням від 2013 року, та не доведено судовим рішення про стягнення предмета іпотеки, його вартість. Таким чином, в частині розрахунку боргу, відповідачі вважають доводи позивача є взагалі безпідставними. Стосовно судових витрат, відповідачами у відзиві зазначено, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. ТОВ «Вердикт Капітал» надано до суду заперечення про застосування строків позовної давності та відповідь на відзив, відповідно якого зазначено, що не погоджується зі змістом заяви, та вважає, що відповідачем невірно розтлумачено вимоги про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, в межах строку позовної давності. Дострокове присудження до виконання основного зобов`язання в натурі не тягне за собою припинення договору і не виключає можливості стягнення відсотків, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених договором, до дня фактичного (повного) розрахунку. Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв`язку з порушенням умов договору згідно ч.2 ст.1050 ЦК не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки, а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Щодо вирішення вимог про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, в межах строку позовної давності, положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням; то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК У країни виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Крім того згідно постанови Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі №918/329/16, в якій зроблений висновок, що формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст.549 ЦК України. Крім того, у даній постанові зроблений висновок про те, що сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення 3% річних та подвійної облікової ставки НБУ у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України. Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню станом на 02.02.2021 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 176 164,50 грн. Нарахування трьох відсотків річних проведено на суму 1 647 740,10 грн. (сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту)) за період із 02.02.2018 - 02.02.2021 р. і складає 148 432,04 грн. Відсоткова ставка: 3% річних. Розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% /365 днів [Кількість днів]. Нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою проведено на суму 1 647 740,10 грн. за період із 02.02.2020 - 29.02.2020 р. і складає 27 732,46 грн. Розраховується за формулою: [Пеня] = [Сума боргу] 2 [Ставка пені (%)] /100% / 365 днів [Кількість днів]. Відтак, позивач зазначає, що позовні вимоги в даному випадку є обґрунтованими зважаючи на компенсаційний, а не штрафний характер. Крім того, нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою та нарахування трьох відсотків річних здійснено у відповідності до обмеження останніх трьох років, які передували подачі позову. Уникнення від виконання обов`язків перед кредитором, особливо із наступним перешкоджанням здійсненню права на охорону та захист набуло поширення як тактичний прийом відстрочення виконання обов`язків, фіксації документування вчинених порушень, подання позову, його проходження у суді, затягування самого процесу виключно через суб`єктивні причини. Представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити, розгляд справи просив проводити без його участі. Відповідачі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в призначене судове засідання не з`явилися, були повідомлені своєчасно та належним чином. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Частиною 1\~ст.2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1\~ст.4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Так, між позичальником, яким є: [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», 26.03.2008 був укладений договір про надання споживчого кредиту №11319551000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 63 000,00 дол. США зі сплатою 12,4% річних. При цьому матеріали справи не містять даних, які б свідчили про заперечення відповідачем фактів підписання вказаного вище кредитного договору про отримання банківських послуг. Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді готівкових коштів у розмірі 63 000,00 дол. США зі сплатою 12,4% річних за користування кредитом у погодженому сторонами розмірі. Крім мотивів, викладених вище, суд також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 357/12292/16-ц, в якій зазначено, що неоспорювання кредитного договору, часткове його виконання відповідно до статті 204\~Цивільного кодексу\~України свідчить про правомірність цього правочину. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття умов цього договору. Судом встановлено, що позивач виконав усі взяті на себе зобов`язання, надавши кредит. Проте, позичальником були порушені зобов`язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором. Таким чином, умови кредитного договору щодо дати кінцевого розрахунку по погашенню кредиту, процентів відповідачем порушені. 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», яке виступає правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого банк відповідно до умов цього договору відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. За умовами кредитного договору, банк зобов`язувався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати сплату грошових коштів шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з метою погашення заборгованості за виданим кредитом та нарахованими процентами (п. 4 Кредитного договору). Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 63 000,00 дол. США. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, банк та [PERSON] уклали договір поруки №П/11319551000 від 26.03.2008 року, банк та [PERSON] уклали договір поруки №П1/11313616000 від 26.03.2008 року. За умовами вказаних договорів поруки, поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник - і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з частиною першою статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З огляду на те, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (стаття 554 ЦК України); поручителі несуть самостійну відповідальність перед кредитором за порушення зобов`язань боржником, оскільки вони перебувають у самостійних договірних відносинах, банк має право вимагати виконання обов`язку в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Отже, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, норми чинного законодавства України наділяють кредитора, правом вимагати від поручителя виконання зобов`язань за кредитним договором. 10.08.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір №2301/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №11319551000 від 26.03.2008 та договором поруки №11/11319551000 від 26.03.2008, договором поруки №П1/11313616000 від 26.03.2008. З цього приводу слід зазначити, що частинами 1 та 2\~статті 512\~Цивільного\~кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 1статті 516\~Цивільного кодексу\~України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідачів, а ПАТ «Дельта Банк» втратив такі права. Так, за період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору станом на 02.02.2021 відповідно до розрахунку заборгованості, становить 3 513 119,54 грн. з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 1 647 740,10 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 1 865 379,44 грн. Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (Стаття 1049 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, у відповідності до ст. 625 ЦК України. У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що\~стаття 625 ЦК\~поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК. Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі кредитного договору №11319551000 від 26.03.2008. Згідно ст.611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України. З огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів отриманих на підставі кредитного договору №11319551000 від 26.03.2008, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Стаття 625 ЦК України\~входить до розділу 1 «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3%річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за\~прострочення грошового зобов`язання. Вони с способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів V унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс 11). Отже, проценти, передбачені\~ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор дістає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню станом на 02.02.2021, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 176 164,50 грн. Нарахування трьох відсотків річних проведено на суму 1 647 740,10 грн. (сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту)) за період із 02.02.2018 - 02.02.2021 р. і складає 148 432,04 грн. Відсоткова ставка: 3% річних. Розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] /100% / 365 днів [Кількість днів]. Нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою проведено на суму 1 647 740,10 грн. (сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту)) за період із 02.02.2020 - 29.02.2020 р. і складає 27 732,46 грн. Щодо вказаного розрахунку заборгованості відповідачі заперечували, проте у встановленому законом порядку його не було спростовано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідно до яких відповідач отримавши від банку кошти у кредит, своїх зобов`язань з їх повернення і сплати процентів за користування грошима належним чином не виконав. Що стосується заяви відповідачів про застосування строку позовної давності та відмови у позові, то суд зазнає наступне. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Щодо вирішення вимог про стягнення інфляційних втрат і 3% річних, в межах строку позовної давності, суд зазначає, що положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням; то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. В постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі №918/329/16 зроблений висновок, що формулювання ст.625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України. Крім того, у даній постанові зроблений висновок про те, що сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення 3 % річних та подвійної облікової ставки НБУ у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст.266 ЦК України. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню станом на 02.02.2021 відповідно до розрахунку заборгованості, становить 176 164,50 грн. Відповідно до ч.1 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.81\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.7 ст.81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем не було до суду подано жодного доказу, який би спростував обставини зазначені позові. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивачем надано до суду належні та допустимі докази, які відповідачами не було спростовані, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому суд приходить до висновку, що позивачем, на виконання приписів статті 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України доведені позовні вимоги. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал». Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд відповідно до пункту 6 частини 1статті 264\~Цивільного процесуального\~кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Згідно з положеннями ч.ч.1, 3\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Приписами\~ст.137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом\~\~із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем долучено до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги № 21-12/2019 від 21.12.2019, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Вердикт», копію платіжного доручення №177920003 від 26.01.2021 на суму 200000,00 грн., копію заявки на надання юридичної допомоги №100 від 04.01.2021 та копію витягу з Акту №10 про надання юридичної допомоги від 04.01.2021. Вказані документи свідчать про те, що сукупна вартість усних та письмової консультації щодо можливості стягнення боргу в позасудовому та судовому порядку склала 12000,00 грн., а вартість послуг зі складання позовної заяви - 8000,00 грн. Виконуючи вимоги процесуального закону щодо оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката встановленим процесуальним законом критеріям, суд вважає її такою, що відповідає складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт суму витрат на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн., враховуючи типовість справи, кількість придбаних позивачем прав вимоги, обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки позовної заяви та заяв з процесуальних питань. Суд вважає, що позивачем обґрунтовано належним чином суму в розмірі 20 000,00 грн., що сплачена за надання правничої допомоги. З огляду на вищенаведене, за переконанням суду, витрати на професійну правничу допомогу слід стягнути з відповідачів на користь позивача. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір на загальну суму 2642 гривні 47 копійок, що підтверджено платіжним дорученням від 17 лютого 2021 року. Частиною 1статті 141\~Цивільного процесуального кодексу України\~встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (пункт 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: approved