Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов мотивовано тим, що згідно з умовами договору купівлі продажу кредитного портфелю №б/н від 23.09.2011року та договору відступлення прав вимоги №б/н від 23.09.2011ркоу ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №CNL-B00/013/2007 від 22.01.2007року укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Згідно вказаного кредитного договору позивач надав [PERSON] кредит в сумі 10\~000доларів США, зі строком повернення до 28.12.2018року. Відповідач в свою чергу зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути позивачу вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені в кредитному договору. Згідно п. п. 1.5.1 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватися [PERSON] щомісяця у розмірі та строки визначені кредитним договором. На підставі п.п.1.9 кредитного договору позивач вимагав від відповідача повного повернення кредиту, сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, а також сплати пені та штрафу, однак [PERSON] не виконала вимоги позивача. Станом на 20.09.2016року заборгованість перед позивачем становить 5775,70доларів США, що еквівалентно 157\~283,28грн. П.п. 4.1.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування позиковими коштами, позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі 1% від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу. Станом на 20.09.2016р. позичальнику нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 174\~440,07грн. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № CNL-B00/013/2007 від 22.01.2007року між банком та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір іпотеки № РCNL-B00/013/2007 від 22.01.2007року, відповідно до якого відповідачі передали банку в іпотеку, належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 58,3кв.м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, провул. Бестужева, 34. Пункт 1.1 договору іпотеки встановлює, що даний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № CNL-B00/013/2007 від 22.01.2007року. Просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № CNL-B00/013/2007 від 22.01.2007року від 22.01.2007року в розмірі 331\~723,35грн. В рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № CNL-B00/013/2007 від 22.01.2007року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 58,3кв.м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, провул. Бестужева, 3 та належить на праві власності [PERSON] і [PERSON], а кошти отримані від реалізації предмета іпотеки направити на погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що виникла на підставі кредитного договору № CNL-B00/013/2007 від 22.01.2007року в розмірі 331\~723,35грн. та застосувати спосіб реалізації предмета іпотеки із застосуванням процедури, передбаченої статтею 39, 41 ЗУ «Про іпотеку», а саме шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна в ході виконавчого провадження, але не менше 178\~417,00грн., що визначена сторонами при укладенні договору іпотеки. В судове засідання представник позивача не зявився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявилась з не відомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Враховуючи вимоги ст. ст. 158, 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників судового процесу, постановивши по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Між сторонами виникли правовідносини в сфері договірних зобовязань, а саме з договору кредиту, що регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України. Відповідно до норм ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кретитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правові наслідки. Судом встановлено, що згідно з умовами договору купівлі продажу кредитного портфелю №б/н від 23.09.2011року та договору відступлення прав вимоги №б/н від 23.09.2011ркоу ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №CNL-B00/013/2007 від 22.01.2007року укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON]А(а.с26-40). Згідно вказаного кредитного договору позивач надав [PERSON] кредит в сумі 10\~000доларів США, зі строком повернення до 28.12.2018року(а.с.7-18). Відповідач в свою чергу зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути позивачу вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені в кредитному договору. Згідно п. п. 1.5.1 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватися [PERSON] щомісяця у розмірі та строки визначені кредитним договором. На підставі п.п.1.9 кредитного договору позивач вимагав від відповідача повного повернення кредиту, сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, а також сплати пені та штрафу, однак [PERSON] не виконала вимоги позивача. Станом на 20.09.2016року заборгованість перед позивачем становить 5775,70доларів США, що еквівалентно 157\~283,28грн. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № CNL-B00/013/2007 від 22.01.2007року між банком та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір іпотеки № РCNL-B00/013/2007 від 22.01.2007року, відповідно до якого відповідачі передали банку в іпотеку, належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 58,3кв.м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, провул. Бестужева, 34 (а.с.19-21). Пункт 1.1 договору іпотеки встановлює, що даний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № CNL-B00/013/2007 від 22.01.2007року. Станом на 20.09.2016 року сума кредитної заборгованості складає 331\~723,35грн., з яких: 5775,70доларів США, що еквівалентно 157\~283,28грн. основний борг, 174\~440,07грн.- пеня за порушення строків погашення кредиту (а.с.45). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що відповідач не виконав взяті на себе зобовязання по кредитному договору. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009р. « Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют Національного банку України офіційний курс гривні до іноземної валюти станом на 24.04.2017року становить 100 доларів США - 2673,2780грн., отже враховуючи те, що у відповідачів перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 5775,70доларів США, що станом на день винесення рішення еквівалентно 154\~400,52грн. Норми ст.ст. 509, 526, 623 - 625 зазначають, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки і він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Судом встановлено, що право позивача порушено невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, однак суд приходить до висновку що суму боргу слід зменшити в частина нарахування пені, оскільки нарахована позивачем пеня за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 174\~440,07грн., суперечить ст. 18 п.5 ЗУ «Про захист прав споживачів», згідно якого несправедливими умовами договору є встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором, тому до стягнення з відповідача підлягає 50% від основної заборгованості за тілом кредиту в розмірі 77200,26грн. (154400,52/2= 77\~200,26). Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. В порядку ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не було виконано у встановлений строк. У разі часткового виконання боржником зобовязання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п.2 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно п. 42 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 ЗУ «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатися: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотеко держателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на це вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Крім того, Верховний Суд України висловив правову позицію у постанові від 16.09.2015 року, справа №6-61цс15, що положеннями частини першої статті 39 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 ЗУ «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 ЗУ «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Згідно п. 4.4 договору іпотеки сторонами визначена оцінка предмета іпотеки, яка становить 178\~417,00грн., а тому саме ця вартість предмету іпотеки підлягає зазначенню у резолютивній частині рішення суду. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3474,01 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, з гідно ст. ст. 509, 526, 551, 589, 590, 623-625, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ЗУ «Про іпотеку», Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009р. « Про судове рішення у цивільній справі»,

Outcome: partial