Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Територіальне медичне об'єднання «Психіатрія» у м. Києві звернулося до суду з вищевказаною заявою, посилаючись на те, що 21.02.2017 року о 18 годині до ТМО «Психіатрія» у м. Києві була доставлена [PERSON], [INFO]. Причиною госпіталізації стало погіршення психічного стану, відсутність сну, наявність «голосів», оніміння тіла і голови, виникнення неприємних відчуттів у тілі. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06.09.2012 року [PERSON] визнана недієздатною і їй призначено опікуна [PERSON] Недієздатна [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії параноїдної форми, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром, виражений апатико-дисоціативний дефект. ТМО «Психіатрія» у м. Києві в заяві зазначає, що у зв'язку з загостренням психічного захворювання та погіршенням стану [PERSON] потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару. Опікун [PERSON] надала згоду на госпіталізацію [PERSON] Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 року у справі №1-1/2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року у взаємозв'язку з положеннями частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку, недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контрою. Крім того, Конституційний суд України вказав, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізацію можлива лише за рішенням суду. ТМО «Психіатрія» у м. Києві просить прийняти рішення про госпіталізацію [PERSON] до ТМО «Психіатрія» у м. Києві. В судовому засіданні представник ТМО «Психіатрія» лікар-психіатр [PERSON] підтримала заяву з тих же підстав, просила заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON], яка є опікуном недієздатної [PERSON], в судовому засіданні погодилася з заявою, просила госпіталізувати її сестру на стаціонарне лікування. Прокурор Павліченко В.О. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні заяви з тих підстав, що не доведено, що [PERSON] потребує лікування в умовах стаціонару. Суд, вислухавши представника заявника лікаря-психіатра [PERSON], заінтересовану особу [PERSON], прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], [INFO] зареєстрована і проживає в квартирі [ADDRESS] 21.02.2017 року [PERSON] каретою швидкої допомоги було доставлено до територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві з діагнозом «галюцинаторно-параноїдний синдром» (а.с.17-копія супровідного листка №017893). В цей же день була заведена медична карта №1083 стаціонарного хворого [PERSON] (а.с.16). Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06.09.2012 року [PERSON] визнано недієздатною, над нею встановлено опіку і призначено опікуном [PERSON] (а.с.10-копія рішення). В судовому засіданні представник заявника лікар-психіатр [PERSON] пояснила, що [PERSON] було доставлено в ТМО «Психіатрія» в м. Києві 21.02.2017 року у зв'язку з погіршенням психічного стану - безсоння, оніміння тіла і голови, наявність «голосів», виникнення неприємних відчуттів у тілі. [PERSON] самостійно викликала швидку медичну допомогу і попросила надати їй психіатричну допомогу. При огляді остання пояснила, що зверталась до психіатричного диспансеру за допомогою, але стан її не покращився. Агресії [PERSON] не виявляє. Заінтересована особа - опікун і сестра недієздатної [PERSON] в суді пояснила, що її сестра хворіє тривалий час, відчувала себе погано, а тому викликала швидку медичну допомогу і була доставлено до лікарні, вона не є агресивною, самостійно себе обслуговує. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. З висновку комісії лікарів-психіатрів, складеного 22.02.2017 року комісією у складі заступника директора ТМО «Психіатрія» у м. Києві [PERSON], завідуючого відділенням №10 [PERSON] та лікуючого лікаря [PERSON] (а.с.11) вбачається, що 21.02.2017 року [PERSON] звернулась до дільничного психіатра у зв'язку з поганим самопочуттям, відсутністю сну, наявністю «голосів», де їй була повторена ін'єкція пролонгового нейролептика. Вдома вона відчула погіршення стану - оніміння тіла і голови, виникнення неприємних відчуттів у тілі, самостійно викликала спеціалізовану бригаду швидкої психіатричної допомоги. Комісія оглянула хвору і встановила, що вона орієнтована у місці, часі та власній особі, анамнестичні відомості надає вибірково і невпевнено. Повідомляє, що чує різноманітні «голоси» коментуючого, сварливого характеру, відчуває скутість у тілі і голові, відсутність думок, немотивовану тривогу, страх. Критика до свого стану здоров'я знижена, мислення нецілеспрямоване. Діагноз пацієнта: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром, виражений апатико-дисоціативний дефект. [PERSON] потребує стаціонарного лікування з приводу загострення психотичної симптоматики. Як пояснила в судовому засіданні опікун [PERSON], її сестра [PERSON] останній раз проходила лікування у психіатричному стаціонарі у листопаді 2016 року, агресії вона не проявляє. 21.02.2017 року сестра самостійно викликала швидку допомогу через погане самопочуття і була доставлена до лікарні. Лікар-психіатр [PERSON] в суді пояснила, що [PERSON] під час приймання до лікарні та протягом знаходження в ній агресії не проявляє, однак потребує лікування, оскільки її стан здоров'я погіршився. В судовому засіданні [PERSON] поводила себе спокійно, погоджувалась з необхідністю лікування, але не в лікарні, а в домашніх умовах. Пояснила, що вдома ліки не вживала, оскільки через зайнятість по роботі не мала часу їх придбати у спеціалізованій аптеці. Жодних доказів, які б підтверджували неадекватну, агресивну поведінку [PERSON], суду не надано. [PERSON] самостійно задовольняє свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Суд вважає, що в судовому засіданні не доведений факт наявності у [PERSON] тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе чи оточуючих, і її лікування можливе лише в стаціонарних умовах. За таких обставин підстав для госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку немає, а тому заява задоволенню не підлягає. На підставі наведеного, ст.ст. 13, 14, 16, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: dismissed