Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Статус» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних та додаткових послуг, а також судового збору в розмірі 1 600,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачка є власником квартири [ADDRESS] . 12.05.2014 року між сторонами по справі був укладений договір № 3322 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних та додаткових послуг, умови якого відповідачка належним чином не виконувала, в зв`язку з чим в період з жовтня 2014 року по лютий 2019 року включно виникла заборгованість за спожитими послугами в розмірі 102 563,71 грн., на яку були нараховані штрафні санкції в розмірі 95 116,31 грн., з яких: пеня в розмірі 68 432,13 грн., індекс інфляції в розмірі 21 059,62 грн., 3% річних в розмірі 5 624,56 грн., а разом на загальну суму 197 680,02 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.06.2020 року було відкрите провадження, вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач у визначений судом строк відзиву суду не направила, разом з тим, через канцелярію суду подала пояснення від 26.03.2021 року, в яких проти позову заперечувала, зазначала про те, що вимога про стягнення коштів за опалення є недоведеною та необґрунтованою, відсутні правові підстави для стягнення вартості додаткових послуг, які їй позивачем не надавалися та нею не споживалися, позивачем неправильно обрахована пеня, 3% річних та інфляційні втрати, а також просить суд застосувати строки позовної давності до стягнення основного боргу, 3% річних, інфляційної складової та пені. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Просив суд розглянути справу за його відсутністю. Представник [PERSON] заперечувала щодо задоволення позову у зв`язку із його безпідставністю. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надавши наявним доказам належну оцінку, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи х наступного. Судом встановлено, і не заперечується сторонами, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності відповідачці [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого 08.07.2014 року Реєстраційною службою ГУЮ у м. Києві. Відповідно до акту від 11.06.2015 року ТОВ «Керуюча компанія «Статус» передало та відповідач прийняла повний комплект ключів від зазначеної квартири (п`ять ключів від верхнього та п`ять ключів від нижнього замків, два ключі від квартирного електрощитка та два ключі від квартирного слабкострумового щитка). Актом підтверджується, що на квартиру і у квартирі встановлено все обладнання, передбачене проектом, квартира знаходиться в належному стані, споживач не має жодних претензій щодо якості виконаних будівельних робіт і стану квартири. Як вбачається з матеріалів справи, зазначений Акт складено у 2-х екземплярах, по одному для кожної з сторін, та є невід`ємною частиною Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних та додаткових послуг № 33220240 від 12.05.2014 року. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, відповідно до вимог ст. 525 ЦК України. Так, 12.05.2014 року між сторонами по справі укладено договір № 33220240 про надання позивачем та своєчасну оплату відповідачем наступних послуг: послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі послуги з утримання); послуг з централізованого постачання і водовідведення холодної та гарячої води, послуг з централізованого опалення, компенсації вартості спожитої електроенергії (далі комунальні послуги); забезпечення утримання служби адміністраторів (консьєржів) в будинку та/або контрольно-пропускних постів до будинку, контрольно-пропускних пунктів в`їзду на територію, патрульної служби в будинку і на території, інші додаткові послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які не увійшли до тарифу, у зв`язку із домовленістю сторін про отримання споживачем послуг, що не враховані у структурі, періодичності та строках надання послуг, затверджених органами місцевого самоврядування (далі додаткові послуги). (п. 2.1-2.3 зазначеного договору) Також сторони договору визначили ( п. 14.4.), що договір є змішаним договором (ч. 2 ст. 628 ЦК України) та містить елементи наступних договорів: договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (в частині надання послуг з утримання); договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (в частині надання комунальних послуг); договору про надання послуг, передбаченого ст. 901 ЦК України (в частині надання додаткових послуг). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. (ст. 901 ЦК України). Відповідно до п. 4.1.1. договору позивач взяв на себе зобов`язання повідомити відповідачку до включно 15.09.2014 року про структуру, періодичність, строки надання та вартість послуг, передбачених цим договором. Разом з тим, докази виконання вказаного обов`язку ТОВ Керуюча компанія «Статус» матеріали справи не містять. Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, докази виконання Товариством зобов`язань, передбачених п. 4.1.1. договору № 33220240 від 12.05.2014 року відсутні, а також пояснив суду, що не всі додаткові послуги з переліку, передбаченого п. 2.3. цього договору, надавалися мешканцям житлового комплексу, а ті послуги, які надавалися - не актувалися. Також представник позивача вказав, що в укладеному договорі № 33220240 від 12.05.2014 року вартість кожної окремої додаткової послуги не визначена у грошовому виразі, а міститься загальний тариф на весь невичерпний перелік додаткових послуг, який множиться на площу відповідної квартири мешканця житлового будинку. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, як це визначено ч. 1 ст. 638 ЦК України. Зважаючи на викладене, суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача про те, що станом на момент підписання договору № 33220240 від 12.05.2014 року відповідачка не була обізнана про повний перелік додаткових послуг, їх вартість, строки та періодичність надання, а тому в частині надання додаткових послуг зазначений договір є підстави вважати неукладеним. В частині стягнення суми заборгованості за надання комунальних послуг та послуг з утримання на підставі договору № 33220240 від 12.05.2014 року суд вважає вимоги позивача такими, що задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) Доказами, за положеннями ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За приписами ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження заявлених вимог, представником позивача надано два розрахунки заборгованості за комунальні послуги, послуги з утримання та додатковими послугами за договором № 33220240 від 12.05.2014: за період з жовтня 2014 року по березень 2019 року та за період з жовтня 2014 року по вересень 2017 року . Так, як свідчать зазначені розрахунки, за однакові періоди часу позивачем нараховувалися за тотожні послуги різні суми заборгованості: станом на грудень 2015 року позивачем в першому випадку нараховано заборгованість в розмірі 17612,24 грн., а в другому випадку 15 636,01 грн.; станом на грудень 2016 року в першому випадку нараховано заборгованість в розмірі 38 401,83 грн., а в другому випадку в розмірі 36 074,32 грн. Представник відповідача вказувала в судовому засіданні на те, що позивач не навів вихідних даних про обсяг спожитих гігакалорій та тариф на відповідний період часу, оскільки відповідачка у квартирі (яка досі перебуває у стані після будівельників) не проживає і показання лічильників опалення з моменту прийняття-передачі квартири не змінювалися, що не заперечував представник позивача; позивач не вказує на якій підставі він застосовує ті чи інші тарифи за послуги з утримання будинків, відповідно неможливо перевірити правильність нарахування сум заборгованості; а також зауважила на порушення позивачем п. 3.8. договору, за умовами якого позивач має право змінювати вартість додаткових послуг не частіше одного разу на квартал, в той час як наданих позивачем розрахунків вбачається, що, наприклад, протягом січня 2015 року - грудня 2015 року (за чотири квартали) вартість додаткових послуг змінювалася сім разів, протягом січня 2016 року - грудня 2016 року (за чотири квартали) вартість додаткових послуг змінювалася п`ять разів, протягом січня 2017 року по грудень 2017 року (за чотири квартали) вартість додаткових послуг змінювалася вісім раз, протягом січня 2018 року по грудень 2018 року (за чотири квартали) вартість додаткових послуг змінювалася п`ять раз. Наведені обставини унеможливлюють встановлення судом дійсних обставин справи щодо обсягу фактично наданих послуг, їх тарифів, та відповідно перевірити розрахунок заборгованості наданий позивачем, який суд сприймає критично з вище наведених підстав. При розгляді справи судом у порядку позовного провадження, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 174 ЦПК України, учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви, за ч. 2 ст. 83 ЦПК України. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Приписами ч. 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. За встановлених обставин, беручи до уваги, що перше судове засідання у даній було призначено 20.10.2020 р., а вищенаведені вимоги ст. 83 ЦПК України не було виконано представником позивача, надані представником позивача 20.05.2021 р. через канцелярію суду докази суд не приймає до уваги, як такі, що подані з порушенням процесуального порядку. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, відповідно до ч.ч. 1,2,4 ст. 12 ЦПК України. Оскільки вимоги про стягнення 3% річних від суми заборгованості, інфляційного збільшення суми боргу та пені є похідними від основного зобов`язання, що випливає з договору № 33220240 від 12.05.2014 року, суму заборгованості за яким безспірно встановити суд не може через ненадання позивачем допустимих, достовірних та достатніх доказів, вони також задоволенню не підлягають. Так, представник відповідача просить застосувати до вимог щодо стягнення заборгованості за період з жовтень 2014-лютий 2019 року включно наслідки пропуску строку позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. (ст. 256 ЦК України) Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст. 257 ЦК України) Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). (ст. 258 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, як це визначено ч. 4 ст. 267 ЦК України. В розумінні вищенаведених норм матеріального права, наслідки пропуску строку позовної давності застосовуються в разі, якщо право особи, яка звернулась до суду є порушеним, наявні підстави вважати, що такий строк було порушено, відсутність причин для його поновлення та наявності відповідної заяви сторони. Разом з тим, суд прийшов до висновку, що ТОВ «Керуюча компанія «Статус» не доведено у встановленому законом порядку, що права позивача порушено, а тому вважає за можливе відмовити у задоволенні заяви представника відповідача щодо застосування положень ч. 4 ст. 267 ЦК України. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed