Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 26 січня 2007 року відділом РАЦС Торезького міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №22. Мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю. В лютому 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи що спільне життя з відповідачем не склалось з причин різних поглядів на життя. З вересня 2007 року сторони проживають окремо та не ведуть спільне господарство. [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити. [PERSON], в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений, що підтверджується довідкою про розміщення на сайті Бердянського міськрайсуду Запорізької області інформації про виклик відповідача в судове засідання. Заяви про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення справи до суду не надав, заперечень проти позову до суду також не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , що беруть участь у справі. Як встановлено судом сторони з 26 січня 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають неповнолітнього сина, який проживає з матір'ю. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, або заперечень. Вжиті судом заходи для примирення подружжя та збереження шлюбу результату не мали. Також суд приймає до уваги пояснення позивача щодо неможливості подальшого сумісного проживання та збереження шлюбу на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, що є моральною основою шлюбу. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і вважає, що подальше збереження шлюбу не можливо, оскільки суперечило б інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Outcome: approved