Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №014/0017/82/79761 від 11.09.2007 у розмірі 35281,69 доларів США, яка складається зі заборгованості за кредитом у розмірі 16088,50 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 19193,19 долари США, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 14878,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернулася до ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим звернулася до банку із заявою-анкетою на отримання кредиту, а 11.09.2007 між сторонами було укладено кредитний договір №014/0017/82/79761. Відповідач при підписанні заяви-анкети підтвердила свою згоду на те, що має намір отримати споживчий кредит, та обрала валюту - долари США, суму, бажаний строк кредитування та зазначила мету, тобто цільове використання кредиту. Тобто вказаною заявою та підписанням кредитного договору відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Отже, підписавши заяву та договір , між сторонами був укладений кредитний договір. За вказаним договором банк зобов`язався надати відповідачу кредит у формі невідновлюваної кредитної лінії в сумі 25500,00 доларів США строком до 10.09.2017. Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідач зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитими коштами у розмірі 13,50 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки визначені кредитним договором, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним коштами не повертала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Отже, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідач порушує норми законодавства та умови кредитного договору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, також не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзив на позов не подавала, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 65). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 22.03.2021 відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено підготовче засідання у відкритому судовому засіданні за участю сторін. Ухвалою суду від 21.04.2021 року підготовче провадження у вказаній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обгрунтувань позивача суду не надала, хоча була повідомлена про розгляд даної справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направляв, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за відсутності відповідача. Враховуючи, що відповідач, хоча і була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила, відзиву на позов не подавала, а тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце, день і час судового засідання, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 10.08.2007 [PERSON] звернулася до банку із заявою-анкетою на отримання кредиту, яку підписала, чим підтвердила свою згоду на те, що має намір отримати споживчий кредит та обрала валюту - долари США, суму, бажаний строк кредитування з зазначенням мети, тобто цільового використання кредиту (а.с.7-10). 11.09.2007 між сторонами укладено кредитний договір №014/0017/82/79761, відповідно до умов якого [PERSON] отримано кредит у розмірі 25 500 доларів США на умовах строковості, повернення та плати за користування. Відповідно до п.1.3-1.4 вказаного кредитного договору відповідач зобов`язалася сплачувати плату у вигляді процентів за процентною ставкою 14,50% річних. У п. 5.1 договору визначено порядок та строки погашення заборгованості, згідно з якими щомісячно до 15 числа кожного місяця відповідач зобов`язалася здійснювати погашення кредиту, та сплату процентів. (а.с. 12-15). У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та з метою досудового врегулювання спору позивач надсилав відповідачу вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань № 114/5-202548 від 19.11.2020, проте вона залишена відповідачем без задоволення (а.с. 21-24). Позивачем вказано, що відповідач станом на 17.11.2020 порушила умови кредитного договору і має заборгованість, яка складається із: кредиту у розмірі 16 088,50 доларів США; заборгованості за відсотками - 19193,19 доларів США (а.с. 5-6). Таким чином, загальний розмір заборгованості становить 35 281,69 доларів США. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України. Відповідно до положень ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України, зокрема, як передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] підписала заяву-анкету від 10.08.2007, а 11.09.2007 уклала кредитний договір, на підставі якого отримала кредит у формі невідновлюваної кредитної лінії в сумі 25500,00 доларів США. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позивач посилається на те, що умови кредитного договору, укладеного між ним та відповідачем, визначені в п.3 Кредитного договору - Умовах надання та забезпечення кредиту. З розрахунку заборгованості за договором встановлено, що [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 25 500 доларів США, однак не надавала своєчасно та в повному обсязі банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Відповідно з наданим банком розрахунком за договором станом на 17.11.2020 за нею рахується заборгованість, сума та складові якої вже вказані вище (заборгованість за тіло кредитом та заборгованість за відсотками). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.ст. 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним сторонами і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У кредитному договорі позичальника від 11.09.2007 процентна ставка (відсотки) зазначена у розмірі 13,50 %. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків за користування кредитом, посилався на розрахунок кредитної заборгованості за договором (а.с. 5-6). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Райффайзен Банк Аваль» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а також процентів. Відповідно до п.8.3 Кредитного договору позичальник гарантував, що у разі зміни курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе він. Окрім того, відповідачка засвідчила, що їй розтлумачено, та вона згідна, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може призвести до значних збитків та погіршення її фінансового стану (а.с.13). Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст.193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Саме таку позицію висловлено у постанові ВПВС, справа № 373/2054/16-ц, від 16.01.19. З урахуванням викладеного, позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в розмірі 35281,69 доларів США, яка складається зі заборгованості за кредитом у розмірі 16088,50 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 19193,19 долари США. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 14878,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с.4). Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, то згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 1, 3, 193, 207, 524, 526, 530, 626, 628, 633, 634, 638, 1046, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: approved