Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

ТОВ «Смілаенергопромтранс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу з оплати послуги з централізованого опалення житла. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є постачальником теплової енергії у будинок, в якому знаходилася квартира відповідача. Послуги з опалення житла надавались вчасно та добросовісно. Нарахування оплати послуг здійснювалось за тарифами, затвердженими постановою НКРЕКП №1101 від 09 червня 2016 року та рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №461 від 18 жовтня 2017 року. Відповідач був споживачем послуг з постачання теплової енергії, згідно ст.1 ЗУ «Про теплопостачання», та має особовий незакритий рахунок споживача № [NUMBER] . Товариство нараховувало відповідачу вартість послуг за тарифами, затвердженими відповідно до чинного законодавства, однак він не здійснював їх оплату. 07 червня 2018 року сторони уклали договір № 56 про реструктуризацію заборгованості з оплати централізованого опалення житла в сумі 8335 гривень 06 копійок строком до 01 червня 2028 року. Згідно умов цього договору відповідач повинен був щомісячно сплачувати борг по 69 гривень 45 копійок щомісячно. Однак відповідач добровільно не виконує умови договору, внаслідок чого позивач 01 грудня 2018 року в односторонньому порядку достроково розірвав договір на підставі п. 2.1. договору про реструктуризацію заборгованості. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення житла в розмірі 8335 гривень 06 копійок та понесені судові витрати. 30 січня 2019 року позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача боргу з оплати послуги з постачання теплової енергії, однак ухвалою суду від 04 березня 2019 року позивачу було відмовлено у його видачі, в зв`язку з чим звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 07 травня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у вищевказаній цивільній справі та призначено судовий розгляд. В судове засідання представник позивача не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі. Одночасно наполягав на задоволенні позовних вимог, з наведених у позові підстав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове заідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений вчасно і належним чином. Будь - яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Ця обставина підтверджується матеріалами поштової кореспонденції та оголошеннями на офіційному веб сайті суду. Розгляд справи здійснюється на підставі ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно ч.8 ст.178ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній документів. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-ІV, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 Закону № 1875-ІV споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги. Статтями 14, 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Судом встановлено, що [PERSON] була споживачем послуг з централізованого опалення, згідно ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 1 ЗУ «Про теплопостачання», що надавались ТОВ «Смілаенергопромтранс». Постачання прородного газу ТОВ «Смілаенергопромтранс» [PERSON] здіснювалося відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30 вересня 2015 року та на умовах укладеного Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500. Як вбачається із договору № 56 про реструктуризацію заборгованості з оплати централізованого опалення житла від 07 червня 2018 року укладеного між ТОВ «Смілаенергопромтранс» та [PERSON] теплопостачальник надав боржнику розстрочку з оплати боргу за спожиту послугу з централізованого опалення теплової енергії до його житла, який утворився станом на 07 червня 2018 року в розмірі 8335 гривень 06 копійок на строк по 01 червня 2028 року (а.с. 4). Згідно умов договору сума щомісячного платежу реструктуризованої заборгованості сплачується боржником до 20 числа кожного місяця в розмірі 69 гривень 45 копійок (а.с. 4). Відтак, суд прийшов до беззаперечного висновку, про те, що відповідач, уклавши договір реструктуризації заборгованості з оплати централізованого опалення житла, визнав борг перед ТОВ «Смілаенергопромтранс». Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633-ІV споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. В п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Стаття 67 Житлового кодексу України встановлює, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст.68 Житлового кодексу України, власник (квартиронаймач) зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги; п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Як передбачено ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач отримувала послуги з централізованого опалення житла, але всупереч вимогам чинного законодавства від оплати такої ухиляється, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка порушує права та законні інтереси позивача, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення житла в розмірі 8335 гривень 06 копійок. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача понесений судовий збір у розмірі 1921 гривні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved