Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

сторони в шлюбі з 20.01.1996р., мають доньку [PERSON], [INFO] [PERSON] 23.11.2018р. звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивував тим, що подружнє життя з відповідачкою не склалось, вони часто сварились та конфліктували, що після чергової сварки у 2016 році відповідачка покинула його, з того часу спільно не проживають і не підтримують подружніх стосунків, інше, просив розірвати шлюб. В суді позивач [PERSON] позов підтримав, з мотивів у ньому наведених, також пояснив, що подружнє життя не склалось з вини відповідачки, вона часто сварилась та конфліктувала з ним, у 2016р. після чергової сварки покинула його з донькою, з цього часу припинили подружні стосунки, проживають окремо, він втратив до відповідачки добрі почуття, примирення між ними неможливе, що подальше збереження сім'ї суперечить його інтересам, дав інші пояснення, настоює на розірванні шлюбу, від стягнення судових витрат з відповідачки відмовився. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи, відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, повідомлялась належно (а.с. 11, 20). Оскільки відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явилась, причин неявки не повідомила та не подала відзив на позов, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.21), суд, з огляду на положення ст. 280 ЦПК України, приходить висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Із пояснень позивача, із свідоцтва про шлюб (а.с. 4) убачається, що торони в шлюбі з 20.01.1996р., мають доньку [PERSON], [INFO], з 2016р. спільно не проживають, подружніх стосунків не підтримують. Не брати до уваги покликання позивача про припинення подружніх стосунків та тривале відокремлене проживання із відповідачкою, суд не має підстав. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивач [PERSON], що убачається із його пояснень в суді, не бажає поновлювати сімейні стосунки з відповідачкою, мотивуючи тим, що не любить її, настоює на розірванні шлюбу. Відповідачка [PERSON] на виклики до суду не відреагувала, що з урахуванням тверджень позивача про припинення подружніх стосунків, розцінюється судом, як свідчення небажання до налагодження чи відновлення сімейних стосунків із позивачем. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, що примушування позивача до збереження шлюбних відносин порушуватиме його права на особисту свободу, суд задоволює позов.

Outcome: approved