Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулось до суду з уточненим позовом до [PERSON], ТОВ «Лозова-Лада», в якому просить стягнути з відповідачів загальну суму заборгованості за Кредитним договором у розмірі, що становить 55304,45 USD; сплачений судовий збір в сумі 3654,00 грн. Позивач посилається на те, що між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 296-В/04 від 05.04.2004 року, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 44000,00 USD. 12.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» відповідно до Договору факторингу № 1 свої права вимоги за зобовязаннями Відповідача по кредитному договору. Станом на 01.12.2013 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» за кредитом згідно кредитного договору № 296-В/04 від 05.04.2004 року складає 55304,45 USD, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 872206,48 грн., а саме: заборгованість по основній сумі кредиту 32407,66 USD, заборгованість за процентами 22896,79 USD. З метою забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним Кредитним договором, 05.04.2004 року ТОВ «Лозова-Лада» уклало з ПАТ «УкрСиббанк» Договір поруки № 296-В/04/2, відповідно до умов якого поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Банком. Отже, ТОВ «Лозова-Лада» та [PERSON] є солідарними боржниками по відношенню до ТОВ «КЕЙ-Колект». Представник позивача, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, уточнений позовні вимоги не визнає, просить застосувати строки позовної давності до позовної давності. Представник відповідача, ТОВ «Лозова-Лада» в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно кредитного договору № 296-В/04 від 05.04.2004 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», та відповідачем [PERSON], останній отримав кредит у сумі 44000,00 USD зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено Договір факторингу № 1 від 12.12.2011 року про відступлення права вимоги, за яким право вимоги по вищевказаному Кредитному договору було відступлене на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Із копії кредитного договору № HAC0SE00000733 від 27.02.2006 року вбачається, що термін дії договірних відносин між позивачем та відповідачем становить з 05.04.2004 року до 04.04.2006 року (а.с.6-11). Позивач звернувся до суду лише 22.12.2014 року, пропустивши строк позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. При цьому, виходячи з \~розрахунку заборгованості \~за договором від 05.04.2004 року, доданого позивачем до позову, судом вбачається, що відповідачем не здійснювалася відповідна сплата за користування кредитом, про що було достеменно відомо позивачу. Трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов надання кредиту від 05.04.2004 року закінчився 04.04.2009 року. Позивач направив позов до суду лише 22.12.2014 року. За таких обставин, вимоги щодо стягнення заборгованості за договором від 05.04.2004 року в розмірі 55304,45 USD заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності. Позивач у позові не зазначив причини пропуску строку позовної давності та не заявляв клопотання про його поновлення. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. З огляду на вищевикладене, враховуючи клопотання відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості на користь позивача в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. Згідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed