Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Сторони та їх представники у судове засідання не зявилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 20.06.1979 року Дніпропетровським районним народним судом Дніпропетровської області Української Радянської Соціалістичної Республіки було розглянуто цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 3/5 частини домоволодіння та реального виділу цієї частки. Дніпропетровським районним народним судом Дніпропетровської області було встановлено те, що сторони перебували на той моменту у шлюбі, який був зареєстрований з 1972 року. В період спільного проживання вони спільними засобами (коштами) у сел. Підгородне, по вул. Мостовій, буд. №116-а, побудували домоволодіння, а правовстановлюючі документи оформили на імя відповідача. В даний період вони разом не проживають. Відповідач розподіляти майно не бажав у звязку з чим [PERSON] подала позов про визнання за нею права власності на 3/5 частини домоволодіння та виділити їй кухню І-2, кімнати І-3, І-4, І-7, площею 32,4 кв.м, сіни 229 карб., ганок 33 карб. Після чого Дніпропетровським районним народним судом Дніпропетровської області 20.06.1979 року було винесено Рішення відповідно до якого: «Визнано за [PERSON] право власності на 3/5 частини домоволодіння, що належить [PERSON], яке розташоване за адресою: сел. Підгородне, вул. Мостова, 116-а та розподілено їй в натурі та виділено [PERSON] частку майна у розмірі 3/5 ідеальної частини». 05.02.2016 року №39/3.2-96 [PERSON] було отримано Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00016284372 від 05.02.2016 року, відповідно до якого 01.04.1972 року (актовий запис №40). Виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] після чого прізвище [PERSON] змінила дівоче прізвище на прізвище чоловіка [PERSON], та стала [PERSON]. 10.03.1980 року (актовий запис №63) шлюб між ними було розірвано. 30.07.1983 року у віці 37 років помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ №681954, про що 01.08.1983 року зроблено відповідний актовий запис №166. Після чого у законом передбачений термін, відкрилось право на спадкування у порядку визначеному законом. З Довідки №1 про належність будівель по домоволодінню №116-а по вул.Мостова у місті Підгородному вбачається, що [PERSON] мав у своєму володінні 2/5 частини домоволодіння. Так, у судовому засіданні встановлено, на момент смерті батька [PERSON] малолітньому на той момент позивачеві було 11 (одинадцять років), і його матір [PERSON] представником по Закону було подано до державної нотаріальної контори у Дніпропетровському районі заяву про право на спадщину на належну померлому частку 2/5. Також, встановлено що до державної нотаріальної контори у Дніпропетровському районі було подано заяви про право на спадщину матері та батька померлого [PERSON], які позивачеві були рідними бабусею та дідусем [PERSON] ([INFO], яка померла 19.07.1984 року) та [PERSON] ([INFO], який помер 21.02.1987 року). В результаті чого, після померлого 30.07.1983 року [PERSON] у розмірі 2/5 розподілилась між позивачем (його сином) та його рідними бабусею та дідусем в рівних частках у розмірі по 2/15, однак бабуся та дідусь свої права власності не реєстрували, так як вважали, що при зверненні до нотаріуса у порядку спадкування вже мають право власності. Так, 19.07.1984 року померла бабуся позивача - [PERSON] (Свідоцтво про смерть якої в офіційному порядку неможливо отримати, лише на підставі запиту суду), на момент її смерті малолітньому (на той момент) Позивачеві було 12 (дванадцять) років. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті бабусі був її чоловік [PERSON], дідусь позивача та інших осіб, які б зверталися на право на її спадкове майно не було. Згодом, 21.02.1987 року помер дідусь позивача [PERSON] (Свідоцтво про смерть якого в офіційному порядку неможливо отримати, лише на підставі запиту суду), на момент смерті якого неповнолітньому (на той момент) позивачеві було 14 (чотирнадцять) років. Згідно частини 1 статті 1276 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Таким чином, як встановлено судом, єдиним спадкоємцем після смерті дідуся був його онук [PERSON], однак, у звязку з тим, що він на той момент був неповнолітнім, та повністю не міг вчиняти дії від власного імені та в силу віку не міг самостійно подати заяву про право на спадкування до державного нотаріуса, його матірю - [PERSON], як офіційному представнику згідно Закону дитини, в законом передбачений термін не було вчинено всіх необхідних дій для належної подачі та оформлення спадкових прав після їх смерті. Згідно ч. 4 статті 1268 Цивільного Кодексу України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Так як терміни на звернення на право на спадщину після смерті бабусі та дідуся вже були пропущені, єдиним документом для оформлення спадкових прав після їх смерті є рішення суду. Однак, у звязку з тим, що бабуся та дідусь своє право власності в законному порядку не встигли зареєструвати, отже навіть рішення суду про продовження термінів для звернення до Державної нотаріальної контори не відновить порушених прав на реєстрацію прав власності на зазначене домоволодіння. В результаті чого державною нотаріальною конторою Дніпропетровського району буде видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у звязку з відсутністю реєстрації прав власності на відповідні частки вказаного домоволодіння. Крім того у судовому засіданні встановлено, що позивач отримав лише 2/15 частки після померлого батька, яка була за ним зареєстрована, однак жодних оригіналів документів, які б підтверджували дану інформацію, у позивача відсутні. Разом з тим, 25.04.2009 року померла мати позивача [PERSON] (Свідоцтво про смерть [PERSON] І-КИ №681953 від , про що 04.05.2009 року складено відповідний актовий запис за №104) і як встановлено судом, померла за свого життя жодного заповіту не залишила. Так, після смерті матері [PERSON] у право спадкування на спадкове майно, яке складається з домоволодіння, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгородне, вул. Мостова, №116-а, вступив єдиний спадкоємець першої черги [PERSON] і Дніпропетровською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа за його заявою. Згідно Довідки Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» Вих. №262 від 24.0.2016 року було повідомлено про наступне: «Згідно даних архіву КП ДР «БТІ» станом на 31.12.2012 року, архівна справа №3339, за адресою: м. Підгородне, вул. Мостова, буд. 116-а, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область, власником 3/5 за спільною частковою власністю є [PERSON], на підставі Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.06.1979 року, зареєстрованому в Новомосковському БТІ 08.04.2002 року №5187-30, а саме на наступне майно: житловий будинок А загальною площею - 67,4кв.м, житлова площа 52,7кв.м, матеріал стін шлакобетон; а прибудова; а1 тераса; Б літня кухня; В вбиральня; Г літ. душ; К, №2-4, І споруди». Реєстрації прав власності на земельну ділянку, що розташована на території Підгородненської міської ради по вул. Мостова, 116-а відсутня, згідно листа Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 23.02.2016 року № 31-403-0.6-508/2-16. Однак, згідно копії Довідки №1, яка залишилась після смерті [PERSON] у 1975 році на вказану земельну ділянку на покійного батька [PERSON] було оформлено Договір про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності засвідченої 17/ХІІ-1975 року Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром 2143. Так, згідно з ч.2 статті 1225 Цивільного кодексу України право власності до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший розмір не встановлений законом. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом (ч.3 ст. 1225 ЦК). Проте, станом на даний час зареєструвати вказану частину будинку неможливо в зв'язку з тим, що відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року №1952-ІV, заяву для здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно подає власник або особа, яка належним чином ним уповноважена. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, а саме-право власності на нерухоме майно. Статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Згідно до ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», в разі смерті особи, підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 1218 ч. 1 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Також встановлено, що з моменту народження позивача, у тому числі на момент смерті батька та матері, та станом на даний час він проживає у зазначеному спірному будинку за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгородне, вул. Мостова, №116-а і іншого житла на праві власності (користування) позивач не має. Відповідно до п. 11\~ст. 346 ЦК України\~право власності припиняється у разі припинення юридичної особи або смерті власника. Статтями 1216,\~1217 ЦК України визначено, що\~спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, єдиним спадкоємцем спадкового майна, після смерті матері [PERSON] (померлої 25 квітня 2009 року), на 3/5 частини житлового будинку по вул. Мостовій 116-а в м. Підгородне, є її рідний та єдиний син [PERSON]. У свою чергу дід позивача - [PERSON] (який помер 21.02.1987 року) та його бабуся - [PERSON] (яка померла 19.07.1984 року) лише встигли подати до Державної нотаріальної контори заяву на спадщину після смерті покійного батька позивача - [PERSON], однак належним чином оформити право власності на спадкове майно після смерті померлого свого сина не встигли, так як самі померли, таким чином, частки, які повинні були розподілитись між ними по 2/15 залишились не отриманими у вигляді свідоцтва про право власності, у звязку з їхньою смертю і єдиним спадкоємцем часток на домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгородне, вул. Мостова, 116-а на 4/15, з яких 2/15 частки повинні були розподілитись між дідусем [PERSON] та 2/15, що повинна була відійти бабусі [PERSON] - є їх єдиний онук, позивач [PERSON]. Інша частка 2/15 вже належить йому у порядку спадкування після смерті покійного батька - [PERSON]. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року за №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» нотаріус проводить державну реєстрацію прав: реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва (нотаріус, яким вчиняється дія); у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва (нотаріус, яким вчинено таку дію) на підставі заяви про державну реєстрацію прав власності, поданої власником. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи, що до Позивачки перейшли права власності на житловий будинок, проте вона не має можливості оформити законодавчі документи у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом. Пунктом 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивача на вищезазначене спадкове майно, а його позовні вимоги не суперечать чинному законодавству і не порушують прав третіх осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved