Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог. У жовтні 2021 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказує на те, що спірне помешкання належить їй на праві приватної власності, відповідач зареєстрований в ньому на постійне місце проживання, однак фактично там ніколи не проживав, плату за користування житлом не здійснює, будь-якого інтересу до даного житла не проявляє, а його реєстрація позбавляє позивача можливості отримати субсидію на оплату витрачено електроенергії. Рух справи в суді. Позовну заяву подано до суду 26 жовтня 2021 року. Провадження у справі відкрито 28 жовтня 2021 року. Визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 25 листопада 2021 року. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] правом подати відзив на позовну заяву не скористався, в судове засідання не з`явився. Фактичні обставини справи. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Житловий будинок [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності від 16 квітня 2008 року належить позивачу [PERSON] . З копії будинкової книги та відомостей з підрозділу УДМС України у Волинській області від 02 червня 2020 року вбачається, що відповідач [PERSON] з 26 серпня 2003 року зареєстрований в будинку [ADDRESS] . За даними Велицької сільської ради (довідка №1439 від 22.10.2021) [PERSON] , [INFO] , на території сільської ради на протязі 12 років не проживав. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позов підлягає задоволенню. В силу ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Частиною 4 ст. 156 ЖК України визначено, що до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача, останній зареєстрований у спірному житлі, проте протягом 12 років в будинку не проживає без поважних причин, своїх речей в будинку не зберігає, плату за користування житлом не здійснює, будь-якого інтересу до даного житла не проявляє. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 709цс16, від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16 та у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі 695/2427/16ц міститься висновок про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, як постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Право відповідача на користування будинком позивача по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. За твердження позивача відповідач з моменту реєстрації ніколи не проживав і на даний час не проживає в спірному помешканні, не несе витрат на його утримання. Відповідач доказів протилежного суду не надав. Таким чином, припинення сервітуту на вимогу позивача не порушує прав відповідача, отже позов підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в розмірі 908 гривень необхідно стягнути з відповідача в доход держави.

Outcome: approved