Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» (надалі по тексту ТОВ «ПОСТ ФІНАНС) звернулось в суд з позовом до [PERSON] , про стягнення матеріальної шкоди. Позов вмотивовано тим, що відповідач була прийнята на посаду касира пункту надання фінансових послуг Філії №1 з 10.10.2017 року на підставі Наказу №2961-к від 09.10.2017 року. Відповідно до вимог ст. 135-1 КЗпП України з відповідачем 10.10.2017 року був укладений Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 18.06.2018 року в ПНФП №10105 Філії №1 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» було проведено ревізію наявних коштів, безпосереднє обслуговування яких згідно посадових обов`язків здійснював касир [PERSON] . За результатами ревізії був складений Акт від 18.06.2018 року, в якому зафіксована нестача коштів в розмірі 8391,00 грн. Зазначений Акт підписаний касиром Філії №1 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» [PERSON] . з наданням письмових пояснень про визнання своєї вини в заподіянні матеріальної шкоди та поданням заяви від 18.06.2018 року про відрахування з її заробітної плати грошових коштів до погашення повного розміру шкоди. Згідно Наказу №2032-к від 11.07.2018 року [PERSON] була звільнена з посади касира ПНФП Філії №1 12.07.2018 року. З 18.06.2018 року по 12.07.2018 року із заробітної плати відповідача в якості покриття завданої матеріальної шкоди було утримано 2797,00 грн. Після звільнення відповідач припинила покривати завдану нею позивачу матеріальну шкоду, залишок якої станом на день подання цієї заяви становить 5594,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.08.2018 року відкрито провадження у вказаній справі та визначено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. При розгляді справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач була прийнята на посаду касира пункту надання фінансових послуг Філії №1 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» з 10.10.2017 року на підставі Наказу №2961-К від 09.10.2017 року. Відповідно до вимог ст. 135-1 КЗпП України з відповідачем 10.10.2017 року був укладений Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. На підставі наказу №2032-к від 11.07.2018 року відповідача 12.07.20148 року було звільнено з посади касира ПНФП філії №1 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» за власним бажанням. 18.06.2018 року в ПНФП Філії № 1 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» було проведено ревізію наявних коштів. За результатами ревізії був складений Акт від 18.06.2018 року, в якому зафіксована нестача коштів в розмірі 8391,00 грн. Визнаючи свою вину у заподіянні позивачу матеріальної шкоди відповідач надала заяву від 18.06.2018 року про відрахування з її заробітної плати грошових коштів у розмірі 8391,00 грн., до погашення повного розміру шкоди. З 18.06.2018 року по 12.07.2018 року із заробітної плати відповідача в якості покриття завданої матеріальної шкоди було утримано 2797,00 грн. Згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. Згідно статті 135-1 КЗпП письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягай вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Пленум Верховного Суду України у постанові 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначив, що суд у кожному випадку суд зобов`язаний з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Пленум Верховного Суду України у постанові від 29.12.1992 року № 14 також роз`яснив, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести витрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Пряма дійсна шкода є саме підставою, що зумовлює перевірку умов можливості настання матеріальної відповідальності працівника. За наявності шкоди для настання матеріальної відповідальності необхідні ще три умови: протиправна поведінка працівника, причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і результатом у вигляді шкоди, що настала, а також вина працівника. Враховуючи те, що відповідач повністю визнала свою вину щодо заподіяння шкоди позивача, написавши заяву про відрахування з її заробітної плати коштів на погашення повного розміру шкоди, однак не повністю відшкодувала дану шкоду, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 5594,00 грн. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з акту приймання-передачі наданих юридичних послуг №08_1-18/АБ від 31.08.2018 року Адвокатським Бюро Тараса Гарасіма «БІЗНЕС БАНКІНГ КОНСАЛТИНГ» надана ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» правова допомога та розмір гонорару становить 2000,00 грн. Відтак, суд приходить до висновку про задоволення вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1762,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 130, 134, 135-1 КЗпП України,

Outcome: approved