Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю „ТД „Україна звернулося в суд з вищевказаним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги в ході судового розгляду, просить визнати недійсним укладений 15 квітня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Таврія Агроінвест» договір оренди земельної ділянки розміром 6,12га, кадастровий номер 6522680500:05:025:0021; зобовязати Горностаївське РУЮ Херсонської області скасувати державну реєстрацію права оренди даної земельної ділянки за ТОВ «Таврія Агроінвест», зареєстрованого на підставі вказаного договору оренди, реєстраційний запис № 9379127 від 15 квітня 2015 року; вирішити питання про судові витрати. В обґрунтування своїх вимог ТОВ «ТД Україна» послалося на те, що 01 лютого 2003 року [PERSON] передав належну йому земельну ділянку розміром 6, 12 га в оренду ТОВ „ТД „Україна на строк пять років, про що між ними був укладений договір оренди землі. 13 лютого 2003 року цей договір був зареєстрований Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 111. 05 грудня 2006 року між ТОВ „ТД „Україна та [PERSON] укладена додаткова угода № 54 до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою сторони продовжили строк дії основного договору оренди до десяти років - до 01 лютого 2013 року. Ця додаткова угода 08 травня 2009 року зареєстрована у Горностаївському районному реєстраційному відділі Херсонської РФ ДП Центр ДЗК. Далі, 05 січня 2013 року між ТОВ „ТД „Україна та [PERSON] укладено додаткову угоду № 56 до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою сторони продовжили строк дії основного договору оренди до двадцяти років - до 13 лютого 2023 року. ТОВ „ТД „Україна вважає, що з 01 січня 2013 року (після внесення змін до ч.3 ст.640 ЦК України та виключення статей 18, 20 із Закону України „Про оренду землі) державній реєстрації підлягає не договір оренди землі, а право оренди, тому додаткова угода № 56 від 05 січня 2013 року набрала чинності з моменту її підписання сторонами і державної реєстрації не потребувала. У квітні 2015 року позивач дізнався, що відповідач [PERSON] 15 квітня 2015 року уклав договір оренди належної йому земельної ділянки з ТОВ «Таврія Агроінвест» та цього ж дня реєстраційною службою Горностаївського РУЮ Херсонської області здійснена і державна реєстрація права оренди вказаної земельної ділянки за ТОВ «Таврія Агроінвест». ТОВ «ТД «Україна» вважає, що [PERSON] не мав права без припинення діючого договору оренди з ним укладати новий договір оренди, оскільки існуючий між ними договір набув чинності з моменту досягнення згоди з усіх його істотних умов та підписання, починаючи з 2003 року по даний час ТОВ „ТД „Україна постійно користується вказаною земельною ділянкою та сплачує орендодавцеві орендну плату. Договором не встановлено строку державної реєстрації права оренди, а отже ТОВ «ТД «Україна» могло зареєструвати його в будь-який час, з моменту укладення договору та до закінчення його дії. Крім того, позивач вважає, що укладення [PERSON] договору оренди з ТОВ «Таврія Агроінвест» порушило його право орендаря, яке підлягає захисту шляхом визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації права оренди належної [PERSON] земельної ділянки за ТОВ «Таврія Агроінвест». [PERSON], діючи від імені та в інтересах [PERSON], звернувся до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,12 га., розташованої на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області. 01 лютого 2003 року між [PERSON] передав належну йому земельну ділянку в оренду ТОВ „ТД „Україна на строк пять років, про що між ними був укладений договір оренди землі. 13 лютого 2003 року цей договір був зареєстрований Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 111. 05 грудня 2006 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна укладена додаткова угода № 54 до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою продовжено строк дії основного договору оренди до десяти років - до 01 лютого 2013 року. Ця додаткова угода 08 травня 2009 року зареєстрована у Горностаївському районному реєстраційному відділі Херсонської РФ ДП Центр ДЗК, а тому з дати її реєстрації, на думку відповідача-позивача, має відраховуватися строк набрання нею чинності. 05 січня 2013 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна укладена додаткова угода № 56 до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою був продовжений строк дії основного договору оренди до двадцяти років - до 13 лютого 2023 року. Оскільки основний договір оренди був укладений 01 лютого 2003 року, вважає, що строк його дії закінчився 01 лютого 2008 року. Відповідно, додаткові угоди до нього є недійсними, так як були укладені після закінчення строку дії основного договору. На підставі викладеного просить: - договір оренди земельної ділянки, укладений 01 лютого 2003 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна, визнати припиненим з 01 лютого 2008 року; - додаткову угоду № 54 від 05 грудня 2006 року до договору оренди земельної ділянки, укладеного 01 лютого 2003 року, визнати недійсною та скасувати її державну реєстрацію; - додаткову угоду № 56 від 05 січня 2013 року до договору оренди земельної ділянки визнати недійсною; - зобовязати відповідача ТОВ „ТД „Україна повернути власнику [PERSON] належну йому земельну ділянку. В судовому засіданні представники позивача-відповідача ТОВ „ТД „Україна первісний позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зустрічний позов [PERSON] не визнали у повному обсязі. Суду пояснили, що між [PERSON] та ТОВ «ТД «Україна» існують триваючі відносини щодо оренди земельної ділянки, починаючи з 2003 року по даний час, оскільки додатковими угодами до основного договору продовжено строк його дії до 13.02.2023 року. Зазначили, що при укладенні основного договору та додаткових угод до нього між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, вони скріпили їх своїми підписами, а отже вони набули чинності. Тому підстав для визнання договору оренди від 01.02.2003 року припиненим з 01.02.2008 року немає, як немає підстав для визнання додаткових угод недійсними. З 01 січня 2013 року обовязкової державної реєстрації договорів оренди не вимагалось, оскільки після внесення змін до ч.3 ст.640 ЦК України та виключення статей 18, 20 із Закону України „Про оренду землі державній реєстрації підлягає не договір оренди землі, а право оренди. Зазначили, що право оренди належної [PERSON] земельної ділянки за ТОВ «ТД «Україна» не зареєстровано. Крім того, зазначили, що ні закон, ні договір не визначає терміну, протягом якого це право повинно бути зареєстроване, а тому ТОВ «ТД Україна» могло його зареєструвати протягом усього часу, від часу укладення договору до закінчення його дії. Зазначили, що по сьогодні земельна ділянка [PERSON] обробляється ТОВ «ТД «Україна», власнику землі виплачувалась плата за її використання. Вважають, що [PERSON] не міг укладати новий договір оренди в той час, коли існує діючий договір оренди з ТОВ «ТД Україна». Саме цим порушено право оренди позивача, яке підлягає захисту у відповідності з положеннями ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України шляхом визнання недійними оспорюваних договорів оренди. Просили визнати недійсним договір оренди землі від 15 квітня 2015 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Таврія Агроінвест» і скасувати державну реєстрацію права оренди за ТОВ «Таврія Агроінвест». В задоволенні зустрічного позову просили відмовити по вимогах про визнання договору оренди від 01.02.2003 року припиненим з 01.02.2008 року та додаткової угоди № 54 від 05.12.2006 року недійсною у звязку з пропуском строку позовної давності, по вимогах про визнання недійсною додаткової угоди № 56 від 05.01.2013 року та про повернення земельної ділянки - за їх необґрунтованістю. Представник відповідача-позивача [PERSON] [PERSON] проти первісного позову заперечив, зустрічний позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві. Суду пояснив, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,12 га., розташованої на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області. 01 лютого 2003 року [PERSON] передав належну йому земельну ділянку в оренду ТОВ „ТД „Україна на строк пять років, про що між сторонами був укладений договір оренди землі. Строк дії цього договору оренди закінчився 01 лютого 2008 року. Додаткові угоди до договору оренди були укладені після закінчення строку дії основного договору, а тому є недійсними. За таких обставин [PERSON], не маючи ні з ким орендних правовідносин, 15 квітня 2015 року передав належну йому земельну ділянку в оренду ТОВ „Таврія Агроінвест на строк до 31 грудня 2025 року, про що між сторонами був укладений договір оренди землі. На підставі вказаного договору 15 квітня 2015 року за ТОВ «Таврія Агроінвест» реєстраційною службою Горностаївським РУЮ Херсонської області зареєстровано право оренди. Договір оренди землі, укладений між [PERSON] та ТОВ „Таврія Агроінвест, відповідає вимогам чинного законодавства, був спрямований на настання реальних наслідків, відповідає волі сторін, які, дійшовши згоди з усіх істотних умов договору, підписали його. Вважає, що укладенням [PERSON] договору оренди з ТОВ «Таврія Агроінвест» жодних прав ТОВ «ТД «Україна» не порушено, а тому підстав для визнання оспорюваного договору недійсними немає. Просив у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом ТОВ „Таврія Агроінвест [PERSON] проти позову заперечила та пояснила, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,12 га., розташованої на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області. 15 квітня 2015 року [PERSON] передав належну йому земельну ділянку в оренду ТОВ „Таврія Агроінвест на строк до 31 грудня 2025 року, про що між сторонами був укладений договір оренди землі. Цього ж дня 2015 року ТОВ «Таврія Агроінвест» зареєструвало своє право оренди, про що державним реєстратором вчинено реєстраційний запис № 9379127. Договір оренди укладений з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому немає жодних правових підстав для визнання цього договору недійсним та скасування його державної реєстрації. Представник відповідача за первісним позовом та третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за зустрічним позовом Горностаївського РУЮ Херсонської області та третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним та зустрічним позовами Відділу Держземагенства у Горностаївському районі Херсонської області в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від них до суду надійшли заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Суд вважав можливим розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представників позивача-відповідача ТОВ «ТД «Україна» - [PERSON], [PERSON], [PERSON], представника відповідача-позивача [PERSON] [PERSON], представника відповідача за первісним позовом ТОВ «Таврія Агроінвест» - [PERSON], осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХС № 040704, виданого 12 лютого 2002 року Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області, на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 6, 12 га., розташована на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, кадастровий номер 6522680500:05:025:0021 (а.с. 94-95). 01 лютого 2003 року [PERSON] передав належну йому земельну ділянку в оренду ТОВ „ТД „Україна строком на пять років, про що між ними був укладений договір оренди земельної ділянки. Цей договір зареєстрований Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 13 лютого 2003 року за № 111 (а.с. 6). 05 грудня 2006 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна укладено додаткову угоду № 54 до договору оренди земельної ділянки, якою продовжено строк дії основного договору оренди до десяти років - до 01 лютого 2013 року. Додаткова угода зареєстрована Горностаївським районним реєстраційним відділом Херсонської регіональної філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08 травня 2009 року за № 040972200139 (а.с. 7). 05 січня 2013 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна була укладена додаткова угода № 56 до договору оренди земельної ділянки від 01.02.2003 року, якою був продовжений строк дії основного договору оренди до двадцяти років - до 13 лютого 2023 року (а.с. 8). З довідки ТОВ «ТД «Україна» від 31.07.2015 року встановлено, що за користування земельною ділянкою, належною [PERSON] позивачем за 2012-2014 роки йому виплачена орендна плата (а.с. 11). Також судом встановлено та не заперечено сторонами, що 15 квітня 2015 року [PERSON]В та ТОВ «Таврія Агроінвест» укладено договір оренди земельної ділянки розміром 6,12 га, кадастровий номер 6522682500:05:025:021 (а.с. 114-116). Вказаний договір не містить дати, однак із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що підставою реєстрації іншого речового права (права оренди) за ТОВ «Таврія Агроінвест» є договір оренди від 15.04.2015 року. Крім того, учасники процесу не заперечили, що даний договір був укладений саме 15.04.2015 року На підставі даного договору 15 квітня 2015 року за ТОВ «Таврія Агроінвест» зареєстровано право оренди, про що державним реєстратором вчинено реєстраційний запис про інше речове право № 9379127 (а.с. 94-95). Відповідно до ст. 90 ЗК України власник земельної ділянки має право передавати земельну ділянку в оренду. Згідно ч.1 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України та ч.8 ст.93 ЗК України відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Спеціальним Законом, який регулює орендні відносини, є Закон України „Про оренду землі. Статтею ст.13 Закону України „Про оренду землі визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом статей 18, 20 Закону України „Про оренду землі, в редакції, яка діяла на момент укладення договору оренди між ТОВ «ТД Україна та [PERSON] від 01.02.2003 року та додаткової угоди № 54 від 05.12.2006 року до нього, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом з тим, цивільні права та обовязки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладення договору. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-162цс13. З 01 січня 2013 року, а отже станом на час укладення додаткової угоди № 56 від 05 січня 2013 року до договору оренди між [PERSON] та ТОВ «ТД «Україна» положення статей 18, 20 Закону України „Про оренду землі щодо обовязкової державної реєстрації договорів оренди землі виключені. Разом з цим,статтею 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. За змістом ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Положеннями статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статі 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав є обов'язковою. Частиною першою статті 4 Закону встановлено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянста, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема й право оренди земельної ділянки. Аналізуючи зібрані у справі докази, виходячи із приписів законодавчих норм, які врегульовують питання оренди землі, моменту укладення договорів оренди, набрання ними чинності та виникнення права оренди, суд приходить до наступних висновків. Пятирічний строк дії договору оренди земельної ділянки, укладеного 01 лютого 2003 року між [PERSON]В та ТОВ „ТД „Україна, мав би закінитися 01 лютого 2008 року. Проте, в межах строку його дії сторони вирішили питання про його продовження до 01 лютого 2013 року, уклавши 05 грудня 2006 року додаткову угоду № 54. Ця додаткова угода пройшла процедуру державної реєстрації 08 травня 2009 року, а тому набрала чинності. Таким чином, доводи представника відповідача-позивача [PERSON] про те, що основний договір оренди між [PERSON] та ТОВ «ТД «Україна» припинив свою дію 01 лютого 2008 року, а додаткова угода № 54 від 05 грудня 2006 року є недійсною, оскільки укладена після закінчення строку його дії є необґрунтованими. Необґрунтованими, на думку суду, є також доводи представника відповідача-позивача [PERSON] про недійсність додаткової угоди № 56 від 05 січня 2013 року, укладеної між [PERSON] та ТОВ «ТД «Україна», в звязку з укладенням її по припиненню дії основного договору, оскільки встановлено, що вона укладена до закінчення його дії. Судом встановлено, що при укладенні основного договору та додаткових угод до нього сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, скріпили їх своїми підписами, вказані правочини не суперечили вимогам законодавства, інтересам держави та суспільства (іншого в ході судового розгляду не встановлено). Основний договір та додаткова угода № 54 від 05.12.2006 року були зареєстровані у встановленому законом порядку, набули чинності. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення вимог за зустрічним позовом про визнання припиненим з 01 лютого 2008 року договору оренди, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ТД «Україна» 01 лютого 2003 року та визнання додаткових угод до нього недійсними. При цьому суд, зазначає, що посилання представників позивача-відповідача ТОВ «ТД «Україна» про пропуск [PERSON] строку позовної давності за вимогами про визнання договору оренди від 01 лютого 2003 року припиненим та визнання додаткової угоди до нього від 05 грудня 2006 року №54 недійсною заслуговують на увагу, однак відмовляє в їх задоволенні саме за необґрунтованістю. Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що станом на час укладення додаткової угоди № 56 від 05 січня 2013 року до договору оренди між [PERSON] та ТОВ «ТД «Україна», виникнення у особи права оренди законодавець повязує з реєстрацією цього права. Тобто, зміни до договору оренди стосовно істотних умов договору, і як наслідок набуття орендарем права оренди є чинними (дійсними) з моменту державної реєстрації цих прав. Уклавши з [PERSON] додаткову угоду № 56 від 05 січня 2013 року щодо продовження строку дії основного договору оренди до 13 лютого 2023 року, ТОВ «ТД «Україна» не набуло права оренди належної [PERSON] земельної ділянки, оскільки не зареєструвало його у відповідності до приписів Закону України «Про оренду землі», статті 125 ЗК України. Фактично між [PERSON] та ТОВ «ТД «Україна» існували триваючі правовідносини з використання землі на підставі укладеного договору оренди та додаткових угод до нього. Однак, саме відсутність у ТОВ „ТД „Україна права оренди землі, яке за приписами ст.125 ЗК України повязане з його державною реєстрацією, не створило для ТОВ „ТД „Україна юридичних наслідків за договором та надало можливість [PERSON] 15 квітня 2015 року укласти договір оренди з ТОВ „Таврія Агроінвест, а останньому на підставі вказаного договору 15 квітня 2015 року зареєструвати право оренди на спірну земельну ділянку у Горностаївському РУЮ Херсонської області. Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини щодо оренди землі між ТОВ „ТД „Україна та [PERSON] припинились у звязку з укладенням останнім нового договору з ТОВ „Таврія Агроінвест та реєстрацією 15 квітня 2015 року права оренди за останнім. Приймаючи до уваги, що договірні правовідносини між вказаними сторонами з приводу оренди землі припинились 15 квітня 2015 року і в судовому засіданні встановлено, що починаючи з 2003 року по даний час земельна ділянка, яка належить [PERSON], перебуває у користуванні ТОВ „ТД „Україна, суд вважає, що вимога [PERSON] про повернення йому земельної ділянки є обґрунтованою. Згідно ч.1 ст.34 Закону України „Про оренду землі у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав длязобовязання ТОВ „ТД „Україна повернути [PERSON] належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 6,12 га., розташовану на території Великоблаговіщенської сільської ради, кадастровий номер 6522680500:05:025:0021, оскільки встановлено, що підстава, на якій земельна ділянка була набута ТОВ «ТД «Україна», на даний час у нього відсутня. Правовою гарантією на судовий захист особистого немайнового права та інтересу особи являється ст. 16 ЦК України, яка одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачає визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Частина перша ст.215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Судом встановлено, що укладення договору оренди землі від 15 квітня 2015 року [PERSON] та ТОВ «Таврія Агроінвест» було здійснено відповідно до вимог чинного законодавства. Сторони дійшли згоди, щодо всіх істотних умов договору, скріпили їх своїми підписами, зміст цих правочинів, не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Крім того, у встановлений законом спосіб ТОВ «Таврія Агроінвест» 15 квітня 2015 року за даним договором зареєструвало своє право оренди, про що державним реєстратором вчинено запис № 9379127, тому підстав для визнання цього договору недійсним та скасування державної реєстрації права оренди за ТОВ «Таврія Агроінвест» суд не вбачає. При встановлених обставинах суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ТД Україна» задоволенню не підлягають, як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. ТОВ «ТД «Україна» не доведено наявності у нього права оренди належної [PERSON] земельної ділянки, як і порушення цього права, що свідчить про відсутність правових підстав для захисту цього права шляхом визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 15 квітня 2015 року між [PERSON] і ТОВ «Таврія Агроінвест», та скасування державної реєстрації права оренди за останнім. Зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню в частині повернення належної йому земельної ділянки, оскільки цивільно-правові відносини між ним та ТОВ «ТД «Україна» припинились, правові підстави для користування земельною ділянкою у ТОВ «ТД «Україна» відсутні. В іншій частині зустрічний позов задоволенню не підлягає як необгрунтований. У звязку з відмовою в задоволенні первісного позову, судові витрати, здійснені позивачем ТОВ «ТД «Україна», відшкодуванню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає, що на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON] з ТОВ «ТД «Україна» слід стягнути 487,20 грн. судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial