Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

ТОВ «Діджи Фінанс» 27 січня 2021 року поштою направило до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позов до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, який надійшов до суду 03 лютого 2021 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2021 року цивільна справа була прийнята до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2021 року судовий розгляд було відкладено та визначено дату розгляду справи 09 квітня 2021 року. Позивач у своєму позові посилався на те, що 25 грудня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір № 38/100/101/07-НВклн, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] . На підставі договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 1919, позивач набув право власності на зазначену квартиру і право власності у встановленому законом прядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до умов іпотечного договору іпотекодавець, відповідач [PERSON] , була зобов`язана не вчинювати дій щодо реєстрації місця перебування або місця проживання за місцем знаходження майна інших осіб, окрім себе. Проте, свої зобов`язання вона не виконала належним чином і 14 вересня 2009 року вчинила дії щодо реєстрації місця проживання себе та відповідача [PERSON] . Відповідачі, за відсутності правових підстав, зареєструвалися у спірному житловому приміщенні, чим порушують права законного власника. Позивач позбавлений можливості вільно, на власний розсуд розпоряджатися належним йому майном. Позивач у своїх позовних вимогах просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою. Відповідачам [PERSON] і [PERSON] у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк відповідачами відзив на позовну заяву подано не було, будь-які інші документи до суду не направлено. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 25 грудня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» і [PERSON] було укладено іпотечний договір № 38/100/101/07-НВклн, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало К.В. і зареєстрований у реєстрі за № 3315, за умовами якого [PERSON] у забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 38/100/07-НВклн від 25 грудня 2007 року, передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,6 кв.м., житловою - 27,7 кв.м. (а.с. 6-8). На підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15 жовтня 2020 року, укладеного між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» і ТОВ «Діджи Фінанс», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 1919 (а.с. 8-9), позивачеві належить квартира [ADDRESS] , право власності на яке зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с. 10). Згідно з відомостями Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в спірному житловому приміщенні [ADDRESS] з 14 вересня 2009 року зареєстровано відповідачів (а.с. 11). На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця прожива ння в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вищевказане, а також те, що відповідачі не є власниками (співвласниками) квартири [ADDRESS] , належної позивачеві на праві власності, суд приходить висновку, що відповідачі втратили право користування спірною квартирою, а відтак і про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 2 270 гривень 00 коп. (а.с. 1), з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у рівних частинах з кожного по 1 135 гривень 00 коп. (2 270 гривень 00 коп. / 2 = 1 135 гривень 00 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: approved