Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Територіальне медичне об'єднання «Психіатрія» у місті Києві звернулося до суду з вищевказаною заявою, посилаючись на те, що 21.09.2016 року о 23 годині 40 хвилин швидкою психіатричною допомогою до ТМО «Психіатрія» у м. Києві доставлений [PERSON], [INFO]. Причиною госпіталізації стало погіршення психічного стану, а саме агресія по відношенню до матері, брата, погрози фізичною розправою, відмова від прийому підтримуючого лікування. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.06.2007 року [PERSON] визнаний недієздатним. 02.08.2007 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва над [PERSON] встановлено опіку та призначено його опікунами [PERSON] та [PERSON] Недієздатний [PERSON] страждає на хронічний психічний розлад у формі шизофренії параноїдної форми, безперервний тип перебігу, психопатоподібний синдром, параноїдний синдром, виражений апатико-дисоціативний дефект. 22.09.2016 року хворий [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка прийшла до висновку про те, що у зв'язку з погіршенням психічного стану, відсутністю критики до хвороби, неможливістю лікування в амбулаторних умовах [PERSON] потребує стаціонарного лікування. Опікун [PERSON] надала згоду на госпіталізацію хворого [PERSON] Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 року у справі №1-1/2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року у взаємозв'язку з положеннями частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контрою. Крім того, Конституційний суд України вказав, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. ТМО «Психіатрія» у м. Києві просить прийняти рішення про госпіталізацію недієздатного [PERSON] до ТМО «Психіатрія» у м. Києві. В судовому засіданні представник ТМО «Психіатрія» у м. Києві лікар-психіатр Журавський О.Д. підтримав заяву з тих же підстав, просив заяву задовольнити. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON], які є опікунами недієздатного [PERSON], в судовому засіданні погодилися з заявою, просили направити [PERSON] на стаціонарне лікування. Прокурор Павліченко В.О. в судовому засіданні просила задовольнити заяву ТМО «Психіатрія» у м. Києві. Суд, вислухавши представника заявника лікаря-психіатра Журавського О.Д., заінтересованих осіб [PERSON] і [PERSON], прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], [INFO] проживає в квартирі [ADDRESS] разом з матір'ю [PERSON] 21.09.2016 року о 23 годині 40 хвилин [PERSON] каретою швидкої психіатричної допомоги було доставлено до територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві з діагнозом - психопатоподібний синдром у зв'язку із загостренням хвороби і погрозами родичам фізичною розправою (а.с.8-копія супровідного листка №018340). В цей же день була заведена медична карта №6076 стаціонарного хворого [PERSON] (а.с.5). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.06.2007 року [PERSON] визнаний недієздатним (а.с.15-копія рішення). Згідно з рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2007 року над недієздатним [PERSON] було встановлено опіку і призначено його опікунами брата [PERSON] та матір [PERSON] (а.с.16-копія рішення). В судовому засіданні представник заявника лікар-психіатр Журавський О.Д. пояснив, що [PERSON] психічно хворіє з 2000 року, раніше неодноразово лікувався стаціонарно. З 2012 року по 2016 рік проживав в будинку-інтернаті для психохроніків, а з червня 2016 року проживає з батьками, нерегулярно приймає підтримуюче лікування. [PERSON] був доставлений швидкою допомогою у зв'язку із загостренням психічної хвороби, агресією по відношенню до матері та брата, погрозами фізичної розправи. Він потребує лікування в стаціонарі, оскільки за психічним станом являє собою небезпеку для оточуючих. Заінтересовані особи - опікуни [PERSON] та [PERSON] в суді пояснили, що на даний час [PERSON] потребує лікування в лікарні у зв'язку із загостренням його психічної хвороби, він веде себе агресивно, погрожує їм фізичною розправою, розмахує ножем посеред кімнати, вживає алкоголь, лікування приймати не бажає, мало їсть, спить по дві години на добу. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. З висновку комісії лікарів психіатрів, складеного комісією у складі заступника директора ТМО «Психіатрія» у м. Києві Лебедєва Д.С., завідуючого відділенням №21 Осадчої Г.О. та лікаря-психіатра Журавського О.Д. (а.с.3), вбачається, що комісія оглянула хворого [PERSON] і встановила, що він доступний формальному контакту, орієнтований в місці, за датою не слідкує, в бесіді відчуття дистанції знижено, заявляє, що матір до нього погано відноситься, прискіпується, контролює, не заперечує застосування до неї фізичної сили, обманів сприйняття на момент огляду не виявляє, емоційно лабільний, легко афектується, критики до хвороби немає, згоден на стаціонарне лікування. [PERSON] є інвалідом другої групи безстроково, психічно хворіє з 2000 року, захворювання дебютувало галюцинаторно-параноїдною симптоматикою, безглуздою поведінкою, багаторазово лікувався в ТМО «Психіатрія», після повернення додому з будинку-інтернату нерегулярно приймав підтримуюче лікування, епізодично алкоголізувався, конфліктував з родичами, проявляв до них агресію. Останнє стаціонарне лікування [PERSON] було з 17.07.2013 року по 22.11.2013 року в ТМО «Психіатрія». Діагноз пацієнта - шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, психопатоподібний синдром, параноїдний синдром, виражений апатико-дисоціативний дефект. За висновком комісії лікування [PERSON] можливе лише в умовах стаціонару. Отже, судом встановлено, що у [PERSON] тяжкий психічний розлад, він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, його лікування можливе лише в стаціонарних умовах. З огляду на викладене, суд вважає, що є підстави для госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. Таким чином, заява в судовому засіданні доведена і підлягає задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 14, 16, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст. ст. 281, 282 ЦПК України, суд

Outcome: approved