Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог. [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач), в якому просить стягувати з [PERSON] аліменти на утримання синів, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до повноліття дітей. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що діти знаходяться на повному її утриманні, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання дітей, матеріальної допомоги не надає. Відповідач є здоровим та працездатним, може утримувати дітей. Оскільки самостійно забезпечити належний рівень розвитку дітей позивач не спроможна, тому просить вирішити в судовому порядку питання про стягнення з відповідача аліментів. Стислий виклад заперечень відповідача. Письмового відзиву на позовну заяву відповідач суду не надав. У заяві від 21.10.2021 зазначив, що заявлений позов визнає частково, погоджується сплачувати аліменти на кожну дитину в розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 01.07.2021. 01.09.2021 на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. 02.09.2021 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Одночасно, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Позиція учасників судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилась, попередньо подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Фактичні обставини, встановлені судом. Сторони уклали шлюб 23.11.2007. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.06.2008 та [NUMBER] від 12.08.2014, сторони у справі є батьками неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню сина - [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з довідки №323 від 23.06.2021, виданою РЖКП №1 позивач [PERSON] та її неповнолітній син, [PERSON] , 2014 року народження, проживають за адресою: [ADDRESS] . Довідкою №341 від 30.06.2021, виданою РЖКП №1 підтверджується та обставина, що відповідач [PERSON] та його неповнолітній син, [PERSON] , 2008 року народження, проживають за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, як зазначила позивач в позовній заяві діти фактично проживають разом із нею. Відповідач такі твердження позивача не спростував. Згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру судового рішень, з рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області у справі № 159/3324/21 від 20.09.2021 вбачається, що шлюб між сторонами було розірвано 20.09.2021. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних мотивів та підстав. Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною другою статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із статтею 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено, що у 2021 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували незадовільний стан його здоро в`я , наявність на його утриманні інших дітей, непрацездатних батьків та свідчили про неможливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей. Враховуючи обставини справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини пов`язані зі сплатою аліментів, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, з врахуванням того, що приймати участь в утриманні дітей повинні двоє батьків, беручи до уваги вимоги частини другої статті 182, статті 183 СК України, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а саме сина, [PERSON] , [INFO] , та сина, [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1800 (одна вісімсот) гривень 00 копійок, щомісячно, на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, до досягнення дітьми повноліття. Водночас вимоги позивача про стягнення аліментів в більшому розмірі, ніж визначив суд, не відповідають меті їх призначення. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 908 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial