Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРЕМІУМ АКТИВ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд Стягнути з [PERSON] , іпн. [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь ТОВ «Фінансова компанія «ПРЕМІУМ АКТИВ», 49094, м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 66, (код за ЄДРПОУ 41797188) право вимоги до якого перейшло за Договором про надання фінансових послуг факторингу №0306/1 від 03.06.2019 року, заборгованість за договором №3112007096 від 05-02-2019 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у сумі 115487 грн. 80 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у розмірі 8500 гривень, заборгованості про процентам за користування кредитом - 5243 грн. 65 коп., заборгованості по процентам за прострочку - 93244 грн. 15 коп., заборгованості зі сплати штрафу - 8500 гривень. В обгрунтування позовних вимог зазначав, що між ТОВ «ФК «Є Гроші» та громадянином України [PERSON] було укладено договір № 3112007096-118624 від 05.02.2019 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет сайті www/e-groshi.com і виконання ним дій, які свідчать про укладення договору. Порядок отримання та надання позики регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Згідно умов договору позичальник отримав у позику гроші у розмірі 85 00,00 грн., які були перераховані на картковий рахунок відповідача на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №92.15.000104/2 від 19.02.2018 року, зі сплатою процентів у розмірі 1,99% за кожен день користування позикою, що становить 726,35 % річних. Дата повернення позики - 07.03.2019 року включно. Загальна сума позики, враховуючи проценти - 13743 грн. 65 коп. Платіжним дорученням № 36306 від 05.02.2019 року та повідомленням №139 від 10.02.2020 року підтверджується, що позикодавцем було перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 8500 грн. Позивач свої зобов`язання виконав належним чином, натомість відповідач у визначений строк, кошти не повернув, у зв`язку із чим за договором виникла заборгованість. 03.06.2019 року між ТОВ «ФК «Є гроші» та ТОВ «ФК «Преміум Актив» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0306/1, за яким клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, у тому числі і до боржника [PERSON] за договором № 3112007096-118624 від 05.02.2019 року. Оскільки боржник [PERSON] наявну у нього заборгованість не погасив, ТОВ «ФК «Преміум Актив» просить суд позов задовольнити, та стягнути наявну у відповідача заборгованість. Сума заборгованості, яку просить стягнути позивач за договором позики, з урахуванням зменшення заборгованості по сплаті процентів за неправомірне користування кредитними коштами становить 115487 грн. 80 грн, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у розмірі 8500 гривень, заборгованості про процентам за користування кредитом - 5243 грн. 65 коп., заборгованості по процентам за прострочку - 93244 грн. 15 коп., заборгованості зі сплати штрафу - 8500 гривень. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду клопотання в якому просить розглядати справу за його відсутності за наявними у справі матеріалами, підтримує позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими і безпідставними, просив у їх задоволенні відмовити, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації його в системі, та додається до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Позивачем до матеріалів справи не додано копію заявки про намір отримати кредитні кошти, з якої вбачається, що саме [PERSON] мав намір отримати грошові кошти у позику, як і не надано доказів на підтвердження факту надсилання СМС - повідомлення (СМС код 809890) відповідачу. Також на думку представника не можливо прийняти у якості належного доказу платіжне доручення №36306 від 05.1.2019 року про перерахування грошових коштів у розмірі 8500 гривень від ТОВ «ФК Є Гроші» на користь [PERSON] , оскільки останнє не відповідає встановленим законом вимогам, та взагалі не містить жодного підпису, печатки саме банківської установи, що передбачено відповідною «Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» від 21.01.2004 року №22. На думку представника відповідача, на підставі наданих позивачем документів відсутня можливість встановити факт перерахування грошових коштів в розмірі 8500 гривень саме на картковий рахунок відповідача. Грошові кошти про які зазначає позивач він не отримував, з умовами договору про надання фінансового кредиту він не згоден та їх е підписував, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся до правоохоронних органів. На думку відповідача, позивачем не доведено факт виникнення зобов`язань між ними та відповідачем, не надано належних доказів того, що саме відповідачем було застосовано ідентифікатор (СМС код 809890), та взагалі, відсутні докази отримання відповідачем вказаного одноразового ідентифікатора, а також відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно - телекомунікаційній системі позивача. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що предявляється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що надані підприємствами - виробниками/виконавцями житлово-комунальних послуг відомості про заборгованість є неправомірними , які порушують, не визнають або оспорюють охоронювані законом його цивільні права. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ФК «Є Гроші» та громадянином України [PERSON] було укладено договір № 3112007096-118624 від 05.02.2019 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет сайті www/e-groshi.com виконання ним дій, які свідчать про укладення Договору, зокрема смс-повідомлення із кодом 809890. Порядок отримання та надання позики регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Згідно умов договору позичальник отримав у позику гроші у розмірі 85 00,00 грн., які були перераховані на картковий рахунок відповідача на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №92.15.000104/2 від 19.02.2018 року, зі сплатою процентів у розмірі 1,99% за кожен день користування позикою, що становить 726,35 % річних. Дата повернення позики - 07.03.2019 року включно. Загальна сума позики, враховуючи проценти - 13743 грн. 65 коп. Платіжним дорученням № 36306 від 05.02.2019 року та повідомленням №139 від 10.02.2020 року підтверджується, що позикодавцем було перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 8500 грн. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія Є гроші» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, тоді як позичальник - відповідач по справі, порушив договірні зобов`язання, не повернувши в обумовлений строк належні грошові суми, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка складає 166275, 30 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 8500 гривень, заборгованості про процентам за користування кредитом - 5243 грн. 65 коп., заборгованості по процентам за прострочку - 144031 грн. 65 коп., заборгованості зі сплати штрафу - 8500 гривень. Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Згідно ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону Україну «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Встановлено, що відповідач у встановленому п.п. 4.1, 4.2. Правил порядку оформив Заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів Заявки, надавши паспорт з витягом та картку платника податків. Таким чином, 05.02.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія Є гроші» та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 8500,00 грн. на строк до 07.03.2019 року включно. Згідно з Договором позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису. Строк позики за цим Договором складає 31 день, позика має бути повернута згідно Графіку розрахунків (додаток до Договору) до 07.03.2019 року включно. Згідно додатку 1 до Договору № 3112007096-118624 від 5 грудня 2019 року, підписаних цифровим підписом відповідачки сукупна вартість позики складає 13743 грн. 65. Зазначене дає підстави дійти висновку, що позикодавець виконав умови договору, перерахувавши на картковий рахунок позичальника кошти в сумі 8500,00 грн. Посилання відповідача на те, що позивачем не надано підтвердження, що грошові кошти перераховувались саме йому (відповідачу), суд вважає безпідставними, оскільки в платіжному дорученні №36306 від 05.02.2019 року та повідомленням №139 від 10.0.2019 року зазначено, що отримувачем коштів є саме відповідач та зазначений номер картки клієнта на яку перераховані грошові кошти. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що відповідач не укладав з ТОВ «ФК Є Гроші» 05.02.2020 року кредитного договору, оскільки він його не підписувала, враховуючи наступне. Як встановлено судом, згідно з договором, позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач для його ідентифікації надав скан-копію паспорту та ідентифікаційного коду, а також підписав договір позики електронним підписом суд приходить до висновку про укладеність договору між позикодавцем та відповідачем. Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 03.06.2019 року між ТОВ «ФК «Є гроші» та ТОВ «ФК «Преміум Актив» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0306/1, за яким клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, у тому числі і до боржника [PERSON] за договором № 3112007096-118624 від 05.02.2019 року. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15. З матеріалів справи вбачається, що боржник за кредитним договором належним чином не сплачував заборгованість ні новому, ні попередньому кредитору, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про відступлення права вимоги, на що посилається відповідач, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Такий висновок відповідає також правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі №555/2428/15-ц (провадження №61-33582св18). Враховуючи доведеність наявними в справі належними та допустимими доказами факту укладення між сторонами договору № 3112007096-118624 від 05.02.2019 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, та беручи до уваги факт невиконання відповідачем обов`язків по поверненню вищевказаної суми позики, суд приходить до висновку про наявність підстав до стягнення з відповідача на користь позивача отриманої позики в розмірі 8500,00 грн. та заборгованості про процентам за користування кредитом - 5243 грн. 65 коп., заборгованості по процентам за прострочку - 93244 грн. 15 коп. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй,що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів»,прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено,що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань,як односторонні типові контракти,виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах,Велика Палата Верховного Суду зауважує,що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності,не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором,який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов і Правил надання банківських послуг,оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ,що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу,так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Оскільки кредит оформлявся із відповідачем по телефону в он лайн режимі,суд вважає,що відсутні підстави вважати,що позивач дотримав вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов,про які вважав узгодженими кредитор. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість,добросовісність та розумність,що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Зі змісту п. 4.3 договору вбачається, що до суми штрафу позивач зарахував такі витрати, які не притаманні самому поняттю штрафу як виду відповідальності, а сума штрафу не визначена у відсотковому співвідношенні з сумою позики. Враховуючи суму тіла кредиту, відсотків, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з засад верховенства права, принципів виваженості, справедливості та розумності до висновку про можливість відмови у стягненні штрафів, як фіксованої частини Зважаючи, що відповідачем не надано будь-яких доказів на доведення відсутності своєї вини у порушенні зобов`язання, заборгованість є не погашеною, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує судові витрати позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (106987 грн. 80 коп.. х 2102 грн. / 115487 грн. 80 грн.= 1947 грн. 30 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial