Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

ТзОВ «Кей-Колект» звернулось в суд із позовом до [PERSON], в якому ставить питання про звільнення з-під арешту нерухомого майна - квартири №38, яка знаходиться в будинку №14 по вул. Шевченка в смт. Богородчани Івано-Франківської області. Третіми особами у справі заявлені [PERSON], [PERSON], Богородчанський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №11170506000, згідно якого банк надав позичальниці у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а остання зобовязалась в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором, повернути кредит, сплатити проценти за користування ним, комісію та інші передбачені платежі. На забезпечення виконання\~зобовязань за вищевказаним кредитним договором цього ж числа між АКІБ «УкрСиббанк», [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого останні передали в іпотеку іпотекодержателю квартиру №38, що знаходиться в будинку №14 по вул. Шевченка в смт. Богородчани Івано-Франківської області. 13 лютого 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТзОВ «Кей-Колект» на підставі договору факторингу №2 свої права вимоги за кредитним договором №11170506000 від 15 червня 2007 року. Окрім того, цього ж числа між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, в тому числі й за договором іпотеки, укладеним на забезпечення виконання зобовязань за вказаним вище кредитним договором. 30 червня 2016 року під час звернення до нотаріуса ТзОВ «Кей-Колект» стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за вищезазначеним іпотечним договором, згідно постанови відділу ДВС Богородчанського районного управління юстиції ВП №44766795 від 03 жовтня 2014 року накладено арешт, що не дає позивачу можливості скористатись правом щодо задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. 20 вересня 2016 року ТзОВ «Кей-Колект» подало заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначає, що окрім арешту, накладеного на квартиру [ADDRESS] постановою державного виконавця ВП №44766795 від 03 жовтня 2014, на неї також накладено арешт відповідно до постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №44766190 від 03 жовтня 2014 року та №44765991 від цього ж числа, виданих відділом ДВС Богородчанського районного управління юстиції. Позивач просить звільнити вищевказану квартиру, що є предметом іпотеки, з-під арешту, накладеного на неї на підставі постанов відділу ДВС Богородчанського районного управління юстиції ВП №44766795; №44766190 та №44765991 від 03 жовтня 2014 року. Представник позивача [PERSON] в судових засіданнях, що відбувались 19 жовтня 2016 року та 23 листопада 2016 року, позовні вимоги підтримала з викладених підстав. В судове засідання на 20 січня 2017 року представник позивача не зявився, направив до суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення щодо позову мотивують тим, що ТзОВ «Кей-Колект» не є власником спірного майна, а отже не вправі вимагати зняття з нього арешту. Накладений державним виконавцем арешт не порушує пріоритетного права іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Вимог щодо визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] або задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки позивач не заявляв та відповідних обставин суду не доводив. Тому вважають, що ТзОВ «Кей-Колект» не наділено правом вимоги щодо спірного нерухомого майна, їх позовні вимоги щодо зняття арешту з цього майна є безпідставними. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились. Про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник третьої особи Богородчанського районного відділу ДВС [PERSON] в засіданні, що відбувалось 23 листопада 2016 року, проти задоволення позову заперечувала. Зазначила, що твердження позивача про те, нібито йому тільки 30 червня 2016 року стало відомо про арешт, накладений на предмет іпотеки, не відповідає дійсності. Постанова №44766795 від 03 жовтня 2014 року про накладення арешту на майно боржника [PERSON] була винесена на підставі заяви ТзОВ «Кей-Колект». Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту №11170506000, укладеного 15 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON], банк надав останній на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредитні кошти в сумі 14000 доларів США. Строк повернення кредиту не пізніше 14 червня 2017 року (а.с.4-6). На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №11170506000 від 15 червня 2007 року цього ж числа між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк»), [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно житлове приміщення квартиру №38, що знаходиться по вул. Шевченка, будинок 14 в селищі Богородчани Богородчанського району Івано-Франківської області. Загальна площа квартири 68,3 кв.м, житлова 45,9 кв.м. За домовленістю сторін вартість предмета іпотеки складає 197401 грн. Предмет іпотеки є власністю іпотекодавців на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 10 серпня 2006 року Богородчанською селищною радою (а.с.8-9). 13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №2, за умовами якого позивач набув в повному обсязі права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №11170506000 від 15 червня 2007 року (а.с.10-12; 13). 13 лютого 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТзОВ «Кей-Колект» і право вимоги за іпотечними договорами. Зокрема, позивач набув право вимоги до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за договором іпотеки від 15 червня 2007 року (а.с.14-15; 16). Станом на час розгляду справи інформації про розмір заборгованості по кредиту позивачем не подано. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобовязання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).\~Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником\~ забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим\~ Законом. Згідно з частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобовязанням. Забезпечувальне зобовязання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Посилання позивача на ст.37 Закону Україну «Про іпотеку» як на підставу задоволення заявлених у даному позові вимог про звільнення майна з-під арешту, на думку суду, є безпідставним. Так ч.1 ст.37 Закону передбачає, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. ТзОВ «Кей-Колект» вимог щодо визнання за ним права власності на предмет іпотеки або задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки не заявляло та відповідних обставин суду не доводило. Як встановлено судом, рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 листопада 2010 року стягнуто з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11170506000 від 15 червня 2007 року у розмірі 103279,52 грн. На підставі цього рішення було видано виконавчий лист №2-5833/2010. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що згідно постанов державного виконавця відділу ДВС Богородчанського районного управління юстиції ВП №44766795, ВП №44766190 та ВП №44765991 від 03 жовтня 2014 року на частки квартири №38, що знаходиться по вул. Шевченка, будинок 14 в селищі Богородчани Богородчанського району Івано-Франківської області, належні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (кожен з них володіє 1/3 частки вказаного нерухомого майна) накладено арешт (а.с.17-18). Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Відповідно до ч.1\~ст.321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі\~ст. 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст.ст.\~1;\~9;\~38 Закону України «Про іпотеку»,\~право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не передбачає переходу до нього прав, пов'язаних з володінням заставним майном, а отже ТзОВ «Кей-Колект» не наділено правом вимоги щодо спірного майна, тому позовні вимоги про виключення його з-під арешту є безпідставними. Накладення державним виконавцем арешту на майно боржників не порушує пріоритетного права ТзОВ «Кей-Колект» на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок спірного майна. Якщо сторони виконавчого провадження вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього\~Кодексу, порушено їх права чи свободи, вони мають право звернутися до суду зі скаргою в порядку\~ст.ст. 383-385 ЦПК України. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених\~ст.61 цього Кодексу. Оскільки під час розгляду справи не встановлено і суду не доведено факту порушення прав позивача, що потребують судового захисту у спосіб та в порядку звільнення майна з-під арешту, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed