Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА» звернулось в суд із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що згідно кредитного договору № 172/07/14-AL7 від 18 вересня 2007 року позичальник [PERSON] отримав в акціонерного комерційного банку «Форум» кредит в розмірі 20\~000 доларів США, зі сплатою процентів в розмірі 11% річних. Належне виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки № 118 від 18 вересня 2007 року, укладеним із [PERSON] . 14 березня 2018 року між публічним акціонерним товариством «БАНК ФОРУМ» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 1050-Ф, за яким товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА» набуло право вимоги за кредитними договорами, у тому числі кредитним договором № 172/07/14-AL7 від 18 вересня 2007 року. За період користування кредитними коштами позичальником здійснені часткові платежі на погашення основного боргу, проте повністю заборгованість не погашена. Загальний розмір заборгованості станом на 19 травня 2020 року становить 29\~461,15 доларів США, що еквівалентно 782\~812 грн. 22 коп., з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 14\~457, 28 доларів США, що еквівалентно 384\~144 грн. 39 коп., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 11\~476,71 доларів США, що еквівалентно 304\~947 грн. 66 коп., заборгованість за нарахованими відсотками з моменту відступлення права вимоги по дату розрахунку 3\~527,16 доларів США, що еквівалентно 93\~720 грн. 17 коп. За порушення строків виконання зобов`язання по поверненню грошових коштів позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів за період з 19 травня 2017 року по 19 травня 2020 року 34\~624 грн. 06 коп. трьох процентів річних та 109\~775 грн. 09 коп. пені за подвійною ставкою НБУ, що разом становить 144\~399 грн. 15 коп. Згідно поданого відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] позов не визнав, оскільки пеня нарахована поза межами строку кредитування та з пропуском позовної давності. З цих підстав вважає безпідставним нарахування й трьох відсотків річних. Разом із відзивом на позовну заяву подав заяву про застосування строків позовної давності. Ухвалою від 08 липня 2021 року у справі замінено позивача товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА» на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Представник позивача адвокат Боднарчук А.М. у судовому засіданні позов підтримав з мотивів наведених у ньому, просив суд позов задовольнити. Також заперечив проти застосування строків позовної давності. Представник відповідача [PERSON] адвокат Селянін В.О. у судовому засіданні позов не визнав з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причину неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого фінансова установа позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника та поручителя пені та трьох процентів річних за прострочення виконання кредитних зобов`язань. 18 вересня 2007 року між акціонерним комерційним банком «Форум» та [PERSON] укладено кредитний договір № 172/07/14-AL7, за яким позичальник [PERSON] отримав у кредитодавця акціонерного комерційного банку «Форум» кредит в розмірі 20 000 доларів США, зі сплатою процентів в розмірі 11% річних. За змістом пункту 1.2 кредитного договору кредитні кошти надаються строком по 16 вересня 2014 року. Належне виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки № 118 від 18 вересня 2007 року, укладеним між акціонерним комерційним банком «Форум» та [PERSON] , за умовами якого остання взяла на себе солідарний із позичальником обов`язок погасити заборгованість за кредитним договором № 172/07/14-AL7 від 18 вересня 2007 року, у випадку порушення [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. 14 березня 2018 року між публічним акціонерним товариством «БАНК ФОРУМ» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 1050-Ф, за яким товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА» набуло право вимоги за кредитними договорами, у тому числі кредитним договором № 172/07/14-AL7 від 18 вересня 2007 року. На підставі договору про відступлення права вимоги та заміни кредитора № 04/12-20-3 від 08 грудня 2020 року, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» право вимоги до [PERSON] по кредитному договору № 172/07/14-AL7 від 18 вересня 2007 року. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В пункті 1 ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно розрахунків позивача загальний розмір заборгованості по кредитному договору № 172/07/14-AL7 від 18 вересня 2007 року, станом на 19 травня 2020 року, становить 29 461,15 доларів США, що еквівалентно 782 812 грн. 22 коп., з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 14 457, 28 доларів США, що еквівалентно 384 144 грн. 39 коп., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 11 476,71 доларів США, що еквівалентно 304 947 грн. 66 коп., заборгованість за нарахованими відсотками з моменту відступлення права вимоги по дату розрахунку 3 527,16 доларів США, що еквівалентно 93 720 грн. 17 коп. Однак згідно позовних вимог позивач, за порушення строків виконання зобов`язання по поверненню грошових коштів за кредитним договором, просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів за період з 19 травня 2017 року по 19 травня 2020 року 34 624 грн. 06 коп. трьох процентів річних та 109 775 грн. 09 коп. пені згідно статтей 1049 та 625 ЦК України та за подвійною ставкою НБУ, що разом становить 144 399 грн. 15 коп. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином ні стаття 1049 ЦК України, ні стаття 625 ЦК України не передбачають порядок нарахування пені на рівні подвійної облікової ставки Національного банку України, про стягнення якої заявлено у позові. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18) зроблений правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Нарахування позивачем пені на рівні подвійної ставки Національного банку України в розмірі 109 775 грн. 09 коп. за період після закінчення строку кредитування суперечить умовам договору та не відповідає чинному законодавству. Посилання позивача на постанову Верховний Суду України від 07 вересня 2016 року по справі № 6-1412цс16 є безпідставним, так як Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, висловленого у даній постанові, щодо права кредитодавця нараховувати відсотки після закінчення строку кредитування. Вирішуючи вимогу про стягнення трьох процентів річних в розмірі 34 624 грн. 06 коп. суд враховує правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц. У даній постанові Верховним Судом зазначено, що системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку, дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном. Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання, може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена у судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена у судовому (примусовому) порядку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Я встановлено судом, пункт 1.2 кредитного договору передбачає, що кредитні кошти надаються строком по 16 вересня 2014 року. Із даним позовом кредитор позивач звернувся в листопаді 2020 року. Таким чином кредитор пропустив строк звернення до суду з вимогою до боржника та поручителя про стягнення основного боргу, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог про стягненні трьох процентів річних слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. За наведених обставин в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю, що у свою чергу не дає підстави для застосування строків позовної давності до заявлених у даному позові вимог. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи що позов задоволенню не підлягає, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 527 ч.1, 530, 612, 625, 1048, 1054 ч. 2, Цивільного Кодексу України,

Outcome: dismissed