Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивачка [PERSON] подала до суду позовну заяву, уточнену її представником адвокатом Поліщук І.М., в якій просить встановити, що свідоцтво про право власності на квартиру (будинок) від 27.04.1994, видане Стрийською районною і в м. Стрий державною адміністрацією на підставі розпорядження № 246 від 27.04.1994 на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є правовстановлюючим документом на будинок [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину одноквартирного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 162,3 кв.м, житловою площею 96,5 кв.м, по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що [INFO] померла її мама [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку, призначену для його обслуговування. Відтак за її заявою 29.01.2020 приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Швед І.В. заведено спадкову справу. Проте при вивченні документів для видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частину житлового будинку по [ADDRESS] нотаріусом було виявлено невідповідність у правовстановлюючому документі та записі в державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а саме: в свідоцтві про право власності від 27.04.1994 житловий об`єкт по [ADDRESS] зазначений як квартира, а в державному реєстрі прав на нерухоме майно даний об`єкт зареєстровано як одноквартирний житловий будинок. Відтак 26.12.2020 нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку в праві власності на квартиру після смерті [PERSON] у зв`язку з невідповідністю поданих документів інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначає, що з 1956 року їхня сім`я користується одноповерховим житловим будинком [ADDRESS] . В 1993 році ними було здійснено добудову до будинку та будівництво гаражу. Надалі зазначений будинок на підставі заяви від 14.03.1994 та розпорядження Стрийської районної та в м. Стрий державної адміністрації № 246 від 27.04.1994 було передано у спільну часткову власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та видано свідоцтво про право власності. У 1996 році було передано у власність [PERSON] і земельну ділянку для обслуговування вищезазначеного будинку. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 24.01.2019 державним реєстратором було проведено державну реєстрацію об`єкта житлової нерухомості за кожним із співвласників, реєстраційний номер 1753415446112. Відтак, взявши до уваги матеріали технічної інвентаризації, які знаходяться в архіві Стрийського МБТІ, в тому числі розпорядження № 246 від 27.04.1994, можна дійти висновку, що даний житловий об`єкт ніколи не був квартирою, а завжди був одноквартирним житловим будинком, про що додатково свідчить і те, що покійній [PERSON] було передано земельну ділянку для його обслуговування, а нотаріусом 16.02.2021 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку. При виявленні помилки у свідоцтві про право власності вона звернулась із заявою про внесення змін до свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 27.04.1994 до Стрийської міської ради, на території обслуговування якої знаходиться спірний об`єкт, яка, на її думку, є правонаступником Стрийської районної і в м. Стрий державної адміністрації, однак отримала відповідь, що внесення змін у свідоцтво про право власності неможливе, а відтак вирішення даного питання можливе тільки в судовому порядку. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Третя особа не скористалася правом на подання пояснень. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 лютого 2021 року головуючим суддею в справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 38/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.03.2021 позовну заяву [PERSON] до Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області, третя особа приватний нотаріус Швед Іванна Володимирівна про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 05.04.2021. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 39/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.04.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 25.05.2021 /а.с. 66/. Розгляд справи по суті відбувся 07.05.2021 за участю представника позивачки [PERSON] адвоката Поліщук І.М. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвоката Поліщук І.М. позовні вимоги підтримала, покликаючись на мотиви, викладені в позовній заяві, та просить їх задовольнити. Представник відповідача Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області подав клопотання, в якому просить розглянути дану справу за його відсутності та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Дослідженими матеріалами справи судом встановлено, що на підставі розпоряджень представника Президента України № 285 від 30.04.1993 та № 776 від 26.11.1993 [PERSON] та [PERSON] було надано дозвіл на проведення добудови до будинку [ADDRESS] та будівництво гаражу /а.с. 23-24/. Судом встановлено, що будинок по [ADDRESS] на підставі заяви від 14.03.1994 та розпорядження Стрийської районної та в м. Стрий державної адміністрації № 246 від 27.04.1994 було передано у спільну часткову власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та видано свідоцтво про право власності, що підтверджується заявою співвласників від 14.03.1994, розпорядженням № 246 від 27.04.1994, актом від 20.06.1995 про передачу у власність одноквартирного житлового будинку, свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) від 27.04.1994, технічним паспортом від 20.04.1994 /а.с. 16, 18-22/. Відповідно до акту обстеження і погодження меж земельних ділянок, які передаються у власність, від 01.04.1996 [PERSON] передано у власність земельну ділянку для обслуговування вищезазначеного будинку та видано Державний акт про право приватної власності на землю серії ЛВ093 від 27.05.1996 /а.с. 25-26/. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 27.04.1994, технічного паспорту від 24.12.1998 та довідки від 18.01.2019 № 109 відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 24.01.2019 державним реєстратором Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Рубіш О.П. проведено державну реєстрацію об`єкту житлової нерухомості - одноквартирного житлового будинку загальною площею 162,3 кв.м, житловою площею 96,5 кв.м, що за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 1753415446112, за кожним із співвласників: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а.с. 16, 17, 30-34/. Відтак судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності належить одноквартирний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Розмір частки кожного із співвласників становить 1/4. В судовому засіданні встановлено та підтверджується копією свідоцтва про смерть, що [INFO] померла [PERSON] , про що 26 жовтня 2019 року зроблено актовий запис № 571 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 9/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої увійшло належне їй на час смерті майно, яке складається з 1/4 частки жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не складала. Згідно зі свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) від 27.04.1994 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира, що за адресою: [ADDRESS] /а.с. 16/. Відтак оглядом свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 27.04.1994 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.01.2019 № 154372574 судом встановлено невідповідність типу об`єкта житлової нерухомості у вищевказаному правовстановлюючому документі (квартира) та витягу з Державного реєстру (одноквартирний житловий будинок). Наявність помилки в зазначенні типу об`єкта житлової нерухомості «квартира» у свідоцтві про право власності від 27.04.1994, замість правильного «одноквартирний житловий будинок», підтверджується письмовими доказами: розпорядження представника Президента України № 285 від 30.04.1993 та № 776 від 26.11.1993, заявою співвласників від 14.03.1994, розпорядженням № 246 від 27.04.1994, актом від 20.06.1995 про передачу у власність одноквартирного будинку, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.01.2019 № 154372574, де відомості про тип об`єкта житлової нерухомості, що за адресою: [ADDRESS] , вказано як житловий будинок /а.с. 17-20, 23-25/. Відтак дослідженими доказами судом встановлено, що у свідоцтві про право власності на квартиру (будинок) від 27.04.1994 допущена помилка у зазначенні типу об`єкта житлової нерухомості, що за адресою: [ADDRESS] , усунення якої неможливе в позасудовому порядку, тому наявними є підстави для встановлення вказаного юридичного факту. Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] , виготовленим 24.12.2018 Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, та довідкою Стрийського МБТІ № 109 від 18.01.2019, будинковолодіння складається з житлового будинку «А-2» загальною площею 162,3 кв.м, житловою - 96,5 кв.м, прибудови «А`-2», убиральні «Б», сараю «В», навісу «Г», гаражу «Д», огорожі № 1, воріт № 2, воріт № 3, огорожі № 4, огорожі № 5, огорожі № 6, хвіртки № 7, хвіртки № 8, вимощення «І» /а.с. 30-34/. Згідно з висновком про вартість майна від 08.12.2020 вартість вищевказаного нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , становить 812000 грн /а.с. 35/. Судом встановлено та підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 23.06.1998 Стрийським МВ УМВС України у Львівській області, що позивачка [PERSON] є дочкою спадкодавця [PERSON] . Відтак остання відноситься до спадкоємців першої черги спадкування за законом /7-8, 10-13/. Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59198241 від 29.01.2020 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заведено спадкову справу № 5/2020 /а.с. 14/. Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.02.2021 підтверджується факт прийняття спадщини позивачкою та оформлення спадкових прав на частину спадкового майна [PERSON] , а саме: земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, що за адресою: [ADDRESS] /а.с. 27/. Разом з тим, 26.12.2020 за № 159/02-31 приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Швед І.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку в праві власності на квартиру після смерті [PERSON] у зв`язку з невідповідністю поданих документів інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с. 15/. З відповіді виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області № С-476/3.22 від 24.12.2020 на звернення [PERSON] судом встановлено, що остання зверталася до органу місцевого самоврядування із заявою про внесення змін до свідоцтва про право власності, проте отримала відмову з роз`ясненням про необхідність звернення до суду для вчинення відповідної дії /а.с. 29/. Відтак судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну частку житлового будинку. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно зі ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Частиною першою ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини. Як вбачається зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб спадкоємців. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як роз`яснено в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, у тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема, на житловий будинок, іншу споруду. Згідно з ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Суд погоджується з аргументами позивачки та її представника адвоката Поліщук І.М., вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Таким чином, враховуючи, що обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набула або володіла спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивачка оформити право власності на спірну частку житлового будинку в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як подані документи не відповідають інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; відповідач проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. 05.04.2021 представником позивачки [PERSON] адвокатом Поліщук І.М. подано суду клопотання про повернення сплаченої позивачкою суми судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Так, поданий [PERSON] позов містить вимоги немайнового та майнового характеру, за подання яких встановлюється судовий збір у розмірі 908,00 грн та 2030,00 грн. Проте позивачкою долучено квитанцію № N0EDY5002M від 15.02.2021, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 8120,00 грн, тобто позивачкою зайво внесено судовий збір у розмірі 5182,00 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Оскільки при поданні позовної заяви позивачкою [PERSON] сплачено судовий збір у сумі 8120,00 гривень згідно з квитанцію № N0EDY5002M від 15.02.2021, що перевищує встановлений законом розмір судового збору за подання до суду позову немайнового та майнового характеру на 5182,00 грн, а тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» судовий збір, внесений позивачкою у більшому розмірі, ніж встановлено законом, слід повернути останній.

Outcome: approved