Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Тернопільське обєднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (надалі ТОУ ПФУ ТО) звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення безпідставно набутої пенсії в сумі 5421,42 грн. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що постановою Тернопільського міськрайонного суду від 30 травня 2011 року позов [PERSON] про проведення перерахунку пенсії задоволено та зобовязано Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі здійснити з 04 листопада 2010 року перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для обчислення пенсії за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії за 2009 рік. 31 жовтня 2013 року постановою [PERSON] апеляційного адміністративного суду рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Рішення суду апеляційної інстанції було отримане за запитом ТОУ ПФУ ТО 30 вересня 2016 року, оскільки попередньо не надсилалося позивачу [PERSON] апеляційним адміністративним судом, а тому в період з 31 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2016 року мала місце переплата пенсії відповідачу в сумі 5421,42 грн. ТОУ ПФУ ТО вважає, що позивачем допущено рахункову помилку, яка підлягає виправленню шляхом стягнення з [PERSON] в користь ТОУ ПФУ ТО боргу з безпідставно набутої пенсії в сумі 5421,42 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 березня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до [PERSON] про стягнення безпідставно набутого майна. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 11 березня 2019 року на адресу суду надійшов письмовий відзив від відповідача [PERSON], у якому вона проти позову заперечує, просить відмовити у його задоволенні. Додатково зазначає, що з її сторони не було жодних зловживань і вона не подала будь-яких недостовірних даних, які б могли призвести до переплати їй пенсійних виплат. Подані позивачем докази та зміст позовних вимог містять між собою численні істотні розбіжності та суперечності: в змісті позову вказано, що переплата виплачених пенсійних виплат у сумі 5421,42 гривні виникла в період з 31 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2016 року, а в розпорядженні від 17 липня 2018 року та в адресованій відповідачу вимозі від 24 липня 2018 року №11508 вказано, що вказана переплата виникла за період з 31 жовтня 2013 року по 31 липня 2018 року; жоден долучений письмовий доказ у справі №607/3109/19 не вказує на рахункову помилку при нарахуванні та виплаті пенсії відповідачу; в розпорядженні від 17 липня 2018 року не тільки не вказано про якусь рахункову помилку зі сторони позивача, а робиться посилання на те, що переплата виникла в порядку виконання постанови [PERSON] апеляційного адміністративного суду у справі №9104/7642/12, хоча вказаною постановою суду позивач не зобовязаний був до будь-яких нарахувань на користь відповідача. Ні судом, ні позивачем попередньо не приймалось жодного рішення про припинення виплати пенсії відповідно до підстав, встановлених законом; відсутні, встановлені законом, підстави для припинення виплати пенсії; подані позивачем докази та сам зміст позовних вимог жодним чином не вказують на рахункову помилку при проведенні відповідачу пенсійних виплат за період з 31 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2016 року чи по 31 липня 2018 року. Сам позивач, подавши апеляційну скаргу на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 30 травня 2011 року у справі №2-а-10491/11, згодом тривалий час не цікавився результатом розгляду цієї апеляційні скарги, в тому числі офіційними даними щодо розгляду цієї справи, які з 2013 року були розміщені на офіційному веб-сайті [PERSON] апеляційного адміністративного суду. Саме з 31 жовтня 2013 року припинили існувати підстави для виплат відповідачу додаткових пенсійних виплат за постановою Тернопільського міськрайонного суду від 30 травня 2011 року у справі №2-а- 10491/11, а тому будь-які нарахування цих сум позивачем після вказаної дати є виною останнього. Строк позовної давності для предявлення позивачем вимог у справі №607/3109/19 слід рахувати саме з 31 жовтня 2013 року, який позивачем пропущено без будь-яких поважних причин. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзив на позов. Просив суд відмовити у їх задоволенні. Суд, проаналізувавши доводи представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі №2-а-10491/11 від 30 травня 2011 року позов [PERSON] про проведення перерахунку пенсії задоволено частково. Визнано неправомірними дії відповідача та зобовязано Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі перерахувати та виплатити [PERSON] недосплачену пенсію із застосуванням показника заробітної плати (доходу) працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону, враховується для обчислення пенсії, за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії - 2009 рік, починаючи з 04 листопада 2010 року. 11 серпня 2011 року старшим державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-а-10491/2011 від 30 травня 2011 року, який видано Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області (ВП №28123520). 31 жовтня 2013 року постановою [PERSON] апеляційного адміністративного суду рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено повністю. Відповідно до розпорядження голови комісії з припинення діяльності ТОУ ПФУ ТО від 17 липня 2018 року № 18, який, розглянувши пенсійну справу і особовий рахунок ВЗ 10 № п/с 164962 [PERSON], проживає за адресою: [INFO] і одержує пенсію за віком в розмірі 3108,56 грн. на місяць, встановив суму переплати в розмірі 5421,42 грн., що виникла у звязку з виконанням постанови [PERSON] апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року. Згідно протоколу від 16 липня 2018 року (індивідуальний перерахунок) вказана вище переплата утворилася за період з 31 жовтня 2013 року по 31 липня 2018 року, про що [PERSON] повідомлялась листом №11508 від 24 липня 2018 року, який надсилався позивачем на адресу відповідача Виниклу переплату ТОУ ПФУ ТО обґрунтовує рахунковою помилкою та просить на підставі ст. 1212 ЦК України стягнути з [PERSON] безпідставно набуту пенсію в сумі 5421,42 грн. Відтак, проаналізувавши надані докази вважаю, що до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобовязання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. В силу ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо). Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Такий правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач [PERSON] вчинила будь-які зловживання зі свого боку або подала ТОУ ПФУ ТО недостовірні дані під час нарахування та виплати їй пенсії. Щодо тверджень позивача про наявність рахункової помилки з його боку, суд виходить з наступного. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Позивачем не доведено факту наявності рахункової помилки, оскільки відсутні докази (наприклад, висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування тощо), по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та зясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, як стверджує позивач, а не помилкою, повязаною, наприклад, з неналежним виконанням обовязків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії. Таким чином, сам факт невідповідності даних, які містяться в довідках для обчислення пенсії не можна вважати рахунковою помилкою, оскільки відсутні докази, на підставі яких можна встановити причину виникнення таких розбіжностей. За таких обставин, враховуючи те, що на підставі зібраних у справі доказів судом не встановлено факту недобросовісного набуття [PERSON] коштів у розмірі 5421,42 грн., як і не встановлено наявності рахункової помилки, зазначена сума, яка є пенсійною виплатою, поверненню ТОУ ПФУ ТО не підлягає. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення»,

Outcome: dismissed