Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики № 384868297 (надалі - Договір), згідно умов якого позивач надав відповідачу позику у сумі 2 000 грн. 00 коп., шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок останнього. При цьому, відповідач, в свою чергу, зобов'язався повернути позивачу зазначені кошти до 14 жовтня 2014 року, сплатити комісію у сумі 40 грн. 00 коп. та проценти за користування грошовими коштами у розмірі 2 % в день від суми позики. Проте, відповідач свої зобов'язання перед позивачем не виконав і станом на 26 січня 2015 року має заборгованість в сумі - 8 353 грн. 00 коп., яку позивач просить стягнути. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, у судовому засіданні встановлено, що 04 жовтня 2014 року на адресу позивача від [PERSON] надійшла заява позичальника № 384868297 з проханням в отриманні кредиту в розмірі 2 000 грн. 00 коп. шляхом перерахування йому на картку № [NUMBER] (а.с.5). На підставі вказаної заяви між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Договір № 384868297, згідно п. 8.2 якого невід'ємною частиною Договору є «Правила надання грошових коштів у позику Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (надалі - Правила), текст яких розмішений на сайті позивача: moneyveo.ua та moneyveo.com.ua (а.с. 6-9, 11-12). Слід зазначити, що вказаний договір позики укладений у формі електронного документу із відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам ЦК України та іншого законодавства. Згідно умов п.п. 1.1, 1.5, 1.7, 2.2.2, 3.1 Договору позивач надав відповідачу у тимчасове користування на 10 днів, тобто до 14 жовтня 2014 року, на умовах зворотності, строковості та платності грошові кошти на споживчі цілі у сумі 2000 грн. 00 коп., а відповідач зобов'язався повернути отримані кошти, сплатити відсотки за користування позикою у розмірі 2 % в день, а також сплатити комісію за обслуговування Договору у розмірі 2 % від суми позики згідно Графіка розрахунків, який є невід'ємною частиною цього Договору та в якому зазначено детальний розпис сукупної вартості позики із зазначенням терміну платежу (а.с. 8). Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, про що свідчить платіжне доручення № 385 від 04 жовтня 2014 року (а.с. 10). Однак, [PERSON] після отримання грошових коштів не виконав зобов'язань, визначених Договором, порушив умови щодо повернення позики, сплати нарахованих відсотків за його користування та оплати комісії. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 5.6 Договору та п.п. 7.5 Правил за несвоєчасне повернення суми позики та сплати процентів за користування позикою більш ніж 3 (три) банківські дні відповідач зобов'язаний сплатити позивачу разовий штраф у розмірі 9 (дев'яти) відсотків від суми позики, при цьому, проценти за користування позикою нараховуються в розмірі 3 (трьох) відсотків в день від суми позики до дня повного погашення заборгованості включно, але у будь-якому випадку не більше 100 (ста) календарних днів. Таким чином, у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за Договором станом на 26 січня 2015 року сума заборгованості з боку відповідача перед позивачем, за вирахуванням добровільно сплаченої останнім заборгованості в сумі - 87 грн. 00 коп., становила 8 353 грн. 00 коп. та складається з: суми позики - 2 000 грн. 00 коп.; заборгованості по процентах за період з 05 по 14 жовтня 2014 року в сумі - 313 грн. 00 коп.; заборгованості по прострочених процентах (п. 5.6 Договору та п.п. 7.5 Правил) за період з 18 жовтня 2014 року по 22 січня 2015 року - 5 820 грн. 00 коп.; штрафу - 180 грн. 00 коп., комісії - 40 грн. 00 коп., що підтверджується наданими позивачем розрахунками (а.с. 4), перевіреними у судовому засіданні. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором позики щодо повернення позивачеві суми позики разом з нарахованими процентами за користування позикою та комісією за обслуговування договору позики в строк обумовлений сторонами, суд присуджує до стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованість на загальну суму 8 353 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 5, 6, 8 Закону України «Про електронний документ та електронний документообіг», ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612, 624, 625, 641, 644, 1046-1049 ЦК України та

Outcome: approved