Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося з позовом до [PERSON], ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва про зняття арешту із заставного майна. Позов обґрунтований наступни. 03 жовтня 2012 р. між ПАТ «Банк Кіпру» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 14/61-1649/2012, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 167 920,00 грн. на цілі, визначені у п. 1.2. договору, а саме- придбання транспортного засобу. 03.10.2012 р. між ПАТ «Банк Кіпру» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до п. 1.2 якого в забезпечення виконання зобов'язань у заставу був переданий автомобіль марки «Alfa Romeo», модель МІТО, рік випуску 2012, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER]. 21.07.2014 р. між ПАТ «Неос Банк», який є правонаступником усіх прав та обов'язків ПАТ «Банк Кіпру», та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір про передачу прав за договорами застави. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитними договорами та за договорами застави рухомого і нерухомого майна. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, у зв'язку з чим ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло щодо відповідача статусу нового кредитора (стягувача). 30.04.2014 року постановою ВДВС Дніпровського РУЮ ВП №43134064 було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], у тому числі, й на заставне майно ТОВ «Кредитні ініціативи», а саме - на транспортний засіб «Alfa Romeo», модель МІТО, рік випуску 2012, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER]. Разом з тим, в межах вказаного виконавчого провадження 02.06.2014 року винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено в розшук все майно боржника [PERSON], включаючи і зазначений автомобіль, що перебуває в заставі ТОВ «Кредитні ініціативи». 02.09.2014 року [PERSON] передала заставний автомобіль з метою добровільної реалізації майна та спрямування коштів від продажу на задоволення вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» відповідно до кредитного договору №14/61-1649-2012 від 03.10.2012. Проте, внаслідок винесення постанови, якою накладено арешт на автомобіль, що є предметом застави, порушено права позивача, як заставодержателя відповідного майна, на реалізацію предмета застави. У зв'язку з вищенаведеним, позивач просить суд звільнити з-під арешту та зняти розшук з транспортного засобу - легкового автомобіля марки «Alfa Romeo», модель МІТО, рік випуску 2012, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], що накладені постановами Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції ВП №43134064 від 30.04.2014р. та від 02.06.2014р. Підтримавши в судовому засіданні з вищенаведених підстав позовні вимоги, представник позивача просила їх задовольнити. Відповідач-1 [PERSON] позов визнала, підтвердивши всі викладені у позовній заяві обставини. Представник відповідача-2 ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві в судові засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, письмових заперечень по суті заявленого позову не направив і доказів не надав. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до частини 7 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Судом встановлено, що 03.10.2012 року між ПАТ «Банк Кіпру» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 14/61-1649/2012, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 167 920,00 грн. на цілі, визначені у п. 1.2. договору, а саме - на придбання транспортного засобу (а.с. 8-15). В той же день, - 03.10.2012 р. між ПАТ «Банк Кіпру» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до п. 1.2 якого в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідачем у заставу був переданий автомобіль марки «Alfa Romeo», модель МІТО, рік випуску 2012, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] (а.с. 21-28). Відповідно до договору факторингу від 21.07.2014р. ПАТ «Неос Банк», який є правонаступником усіх прав та обов'язків ПАТ «Банк Кіпру», відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу до яких належить ПАТ «Неос Банк», як правонаступнику усіх прав та обов'язків ПАТ «Банк Кіпру» (а.с. 32-42). Також, 21.07.2012 року між ПАТ «Неос Банк», яке є правонаступником усіх прав та обов'язків ПАТ «Банк Кіпру», та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір про передачу прав за договорами застави. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору ТОВ «Кредитні ініціативи» набуває усі права вимоги за кредитними договорами та права вимоги за договорами застави рухомого і нерухомого майна (43-45). Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, у зв'язку з чим ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло щодо відповідача статусу нового кредитора (стягувача). 30.04.2014 року постановою ВДВС Дніпровського РУЮ ВП №43134064 було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], у тому числі, й на заставне майно ТОВ «Кредитні ініціативи», а саме - на транспортний засіб «Alfa Romeo», модель МІТО, рік випуску 2012, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER]. Разом з тим, в межах вказаного виконавчого провадження 02.06.2014 року винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено в розшук все майно боржника [PERSON], включаючи і зазначений автомобіль, що перебуває в заставі ТОВ «Кредитні ініціативи». 02.09.2014 року [PERSON] передала заставний автомобіль з метою добровільної реалізації майна та спрямування коштів від продажу на задоволення вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» відповідно до кредитного договору №14/61-1649-2012 від 03.10.2012р. Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Згідно зі статтею 589 ЦК України, - у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Аналогічну норму містить і стаття 19 Закону України «Про заставу». Заслуговують на увагу доводи позивача про те, що він позбавлений можливості реалізувати своє право звернення стягнення на предмет застави, внаслідок винесення вищезазначених постанов. Відповідно до статті 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. У відповідності до статті 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», заборона на відчуження вищевказаного майна зареєстрована 09.10.2012 p., що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Натомість, державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві було накладено арешт на заставне майно значно пізніше. Відповідно до частини 4 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. У матеріалах справи відсутні будь-які докази повідомлення позивача, як нового кредитора, про винесення вищевказаних постанов, що, безперечно, позбавило можливості останнього висловити свої заперечення щодо їх правомірності. Крім того, частиною 1 статті 590 ЦКУ встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Аналогічні норми містяться у частині 1 статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а також у частині 6 статті 20 Закону України «Про заставу». На це ж вказує частина 1 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» - стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (відповідно до ч. З ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до частини 7 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Разом з тим, Законом України «Про заставу» (ст..20) встановлений вичерпний перелік підстав для звернення стягнення на предмет застави для задоволення вимог заставодержателя, а саме - звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Пункт 2.12 договору застави надає заставодержателю (позивачу у справі) право обирати порядок звернення стягнення на предмет застави будь-яким із зазначених в договорі позасудових способів. Одним з таких способів визначено - шляхом продажу предмета застави заставодержателем від свого імені або від імені заставодавця на підставі приватної угоди будь-якій особі покупцеві на підставі купівлі-продажу. Як зазначено вище, 02.09.2014 року [PERSON] передала заставний автомобіль з метою добровільної реалізації майна та спрямування коштів від продажу на задоволення вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» відповідно до кредитного договору №14/61-1649-2012 від 03.10.2012, отже, накладення арешту на заставне майно порушує права позивача, як заставодержателя, оскільки унеможливлює добровільну (позасудову та поза межами виконавчого провадження) реалізацію цього майна. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» - пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до ч.1 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права в частості на це майно і про зняття з нього арешту. Враховуючи викладене та

Outcome: approved