Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

сторони в шлюбі з 28.08.2014р., мають доньку [PERSON] , [INFO] 24.01.2019р. [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивував тим, що подружнє життя з відповідачкою не склалось в основному через відсутність взаєморозуміння, вони часто сварились, тому припинили подружні стосунки, проживають окремо, просив розірвати шлюб. Ухвалою суду від 26.03.2019р. сторонам надано термін на примирення - три місяці. В судове засідання [PERSON] не з`явився, 31.07.2019р. подав заяву, у якій покликається, що примирення із відповідачкою не відбулось, подальше збереження сім`ї неможливе, просив розірвати шлюб, справу розглядати у його відсутності. Представник позивача - адвокат Гелецька Л.П. позов підтримала з мотивів у ньому наведених, покликається, що заходи, що вживались судом до примирення сторін, позитивного наслідку не дали, примирення не відбулось, просить розірвати шлюб між сторонами. Від стягнення судових витрат з відповідачки відмовилась. Відповідачка [PERSON] в суді пояснила, що з січня 2019р. з відповідачем спільно не проживають, примирення не відбулось, що позивач зловживає алкогольними напоями, зраджує їй у подружній вірності, дала інші пояснення, не заперечує щодо розірвання шлюбу. Заслухавши представника позивача, відповідачку, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. Із пояснень відповідачки, із долученого до справи свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження (а.с. 6, 7) убачається, що сторони в шлюбі з 28.08.2014р., мають доньку [PERSON] , [INFO] , в січні 2019р. припинили подружні стосунки з відповідачем, спільно не проживають. Як убачається із пояснень представника позивача, із змісту позову та заяви [PERSON] до суду від 31.07.2019р., він просить про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що примирення із відповідачкою не відбулось, що подальше збереження шлюбу є недоцільним та суперечить його інтересам. Відповідачка [PERSON] теж просить про розірвання шлюбу, в т.ч. через зради позивача у подружній вірності. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, що заходи вжиті судом до примирення сторін позитивного наслідку не дали, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин порушуватиме їх права на особисту свободу, суд задоволює позов.

Outcome: approved