Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з останнього заборгованість за договором позики в розмірі 52596,57 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог посилався на те, що 13.01.2017 року між позивачем та [PERSON] укладено договір позики № 120684 в електронній формі, згідно якого останньому надано грошові кошти в сумі 1201,00 грн. строком на 9 днів. Проте, [PERSON] умов договору не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 52596,57 грн., з яких 1201,00 грн. - основний борг; 25815,47 грн. - заборгованість по відсотках, 25580,10 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву згідно якої просить суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги, викладені у позовній заяві підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного. Як встановлено з позовної заяви, 13.01.2017 року між ТОВ «Веллфін» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики № 120684 в електронній формі, згідно якого позикодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в позику в сумі 1201,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позивач належним чином виконав умови вказаного договору. Проте, відповідач умов вказаного договору не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадкків, встановлених законом. Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» заборгованість за договором позики в розмірі 52596,57 грн. При цьому належних доказів в підтвердження того, що між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] існували договірні відносини представником позивача не надано. Суд не може визнати належним доказом в підтвердження позовних вимог надану представником позивача копію договору позики № 120684 від 13.01.2017 року та повідомлення про видачу займу від 30.01.2020 року, оскільки з даних письмових доказів вбачається, що договір укладено між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] , до котрого ТОВ «Веллфін» позов не пред`являв. Ч. 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Таким чином, законодавець встановив, що суд з власної ініціативи не має права приймати рішення про заміну неналежного відповідача або залучення другого співвідповідача. Позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН» з клопотанням про заміну первісного відповідача належним відповідачем не звертався. При цьому суд враховує, що вирішення питання про заміну неналежного відповідача має здійснюватися судом першої інстанції лише за клопотанням позивача, а не з власної ініціативи, тобто суд не вправі за власною ініціативою вчиняти вказані дії. Таким чином, позивач звернувся до суду не до тієї особи, яка має відповідати за його позовними вимогами. Тому, з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно якої у разі відмови в задоволенні позовних вимог судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed