Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

ТОВ «Росвен Інвест Україна»\~звернулося до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованостіза кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.06.2011 року між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 621004604, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з кінцевим строком погашення 13.06.2012 року. 23.12.2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна»\~було укладено договір факторингу, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги всіх грошових зобовязань до позичальника [PERSON]Відповідач станом на 23.12.2013 року порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість за кредитним договором у сумі 15727,76 грн., у звязку з чим, позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договором. У судове засідання представник позивача та відповідач не з'явилися, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд визнав можливим проводити судове засідання за відсутності представника позивача та відповідача у заочному порядку, оскільки представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 13.06.2011 року між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 621004604, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з кінцевим строком погашення 13.06.2012 року. 23.12.2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна»\~було укладено договір факторингу, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги всіх грошових зобовязань до позичальника [PERSON] ПАТ «Альфа Банк» повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем за кредитним договором. На час звернення до суду відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконала. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.\~\~Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання та не сплатила борг за кредитним договором, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача в частині розміру нарахування неустойки за неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань по поверненню кредиту.\~ Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеній у рішенні від 11.07.2013 року №7-рп/2013у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із\~ споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію\~ принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Згідно вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, пеня є видом неустойки. Згідно матерів справи розмір неустойки, яка нарахована позивачем, складає 7139,58 грн., що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також істотно порушує права відповідача як споживача фінансових послуг. Враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, суму збитків позивача, а також інші обставини справи, суд вважає, що сума неустойки має бути зменшеною до 1000 грн.\~\~\~\~\~\~ Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 9588,18 грн., яка складається з наступного: простроченої заборгованості по тілу кредиту 8588,18 грн. та суми неустойки за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 1000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем у вигляді сплати судового збору у розмірі 243,60 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial