Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Груп» (далі ТзОВ «[PERSON] Груп») звернулося до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, неустойки, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «[PERSON] Груп» заборгованість у сумі 97176,50 грн, з яких 17750,00 грн сума основного боргу, 64965,00 грн неустойка, 15489,25 грн інфляційні втрати, 1576,44 грн 3% річних, а також 3200,00 грн витрат на правову допомогу та 1600 грн витрат по сплаті судового збору. Представник позивача адвокат [PERSON] подала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги ТзОВ «[PERSON] Груп» підтримала у повному обсязі, просить судове засідання провести без її участі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Заперечення проти позову (відзив) відповідач не подав. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що 12 червня 2014 року між TзOB «[PERSON] Груп» та [PERSON] був укладений договір про надання послуг № 172 (далі договір). Згідно із зазначеним договором відповідачу було надано комплекс послуг інформаційно - консультативного характеру, пов'язаних з продажем нерухомого майна, яке належало відповідачу на праві власності. Відповідно до пункту 3.2. договору відповідач надав TзOB «[PERSON] Груп» протягом терміну дії цього договору ексклюзивне (виключне) право на пошук покупця на обєкт, який вказаний в Додатку №2, при цьому замовник зобов'язався не вступати в безпосередній контакт з потенційним покупцем і не змінювати продажну вартість обєкта у бік збільшення. Пунктом 6 договору визначено, що строк дії договору встановлюється сторонами на термін, вказаний в Додатку № 1 з моменту підписання договору. По закінченню цього строку договір рахується автоматично продовжений на сто девяносто днів чи/або особливого розпорядження замовника. У додатку № 1 вказано строк 4 місяці, таким чином оскільки особливого розпорядження від відповідача не надходило, укладений договір діяв до 30 січня 2015 року. Відповідно до пункту 3.4. договору відповідач був зобовязаний оплатити послуги позивача у розмірі і в термін, передбачені розділом 4 цього договору, у випадку укладання договору відчуження. Як слідує з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 83021607 від 21 березня 2017 року, 14 листопада 2014 року відповідачем було продано обєкт нерухомості, що був предметом договору № 172, [PERSON] та [PERSON] Взяті на себе зобов'язання позивач виконав в повному обсязі, про що свідчить факт продажу обєкта та підписаний акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг). Відповідно до Акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) сторони (позивач та відповідач) досягли згоди про розмір договірної ціни за виконані (надані позивачем та отримані відповідачем) послуги. Замовник (відповідач) отримав повний спектр послуг на суму 17750,00 грн. А всі послуги виконані якісно, в строк та в повному обсязі, підлягають оплаті, претензій між сторонами не має. Проте від виконання цього обов'язку відповідач ухилився і станом як на день звернення до суду, так і на день ухвалення рішення, послуги не оплатив. На підтвердження факту належного виконання договору позивачем надано суду копію попереднього договору забезпеченого завдатком від 04 листопада 2014 року, який був укладений між [PERSON], що діяла від імені [PERSON], та [PERSON] Крім того, представником позивача адвокатом [PERSON] на підтвердження викладених у позові обставин, суду надано письмові пояснення директора TзOB «[PERSON] Груп» [PERSON] та [PERSON], отримані нею відповідно до повноважень, наданих статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Так, як зазначив у своїх поясненнях від 30 січня 2018 року [PERSON], у 2014 році до ТзОВ «[PERSON] Груп» звернувся [PERSON] і уклав договір на ексклюзивний продаж його квартири по вул. О.Дундича2/20 кв.44. Тривалий час агентство продавало дану квартиру, однак ціна, визначена продавцем на той час, була трохи завищеною, однак на початку листопада 2014 вони знайшли покупця на дану квартиру [PERSON], який був згоден придбати її за такою ціною та був готовий дати завдаток. Вони звязались телефоном з продавцем, однак він сказав, що зараз не в місті і не може зявитись для укладення попереднього договору забезпеченого завдатком, але може попросити свою родичку [PERSON], на що покупець погодився. 07 листопада 2014 року [PERSON] прийшла до них на офіс, з паспортом та документами на квартиру, прийшов покупець, вони поспілкувались, в тому числі і телефоном з [PERSON] і уклали попередній договір забезпечений завдатком, [PERSON] забрала завдаток у розмірі 500 доларів США. А через декілька днів, до них на офіс прийшов [PERSON] аби поспілкуватись про порядок його дій перед укладенням договору купівлі продажу, які необхідні довідки та документи, тоді ж він підписав акт виконаних робіт, оскільки послуги на той час уже були надані у повному обсязі, жодних претензій чи побажань він не висловлював. Однак, вже через 1-2 дні він зателефонував і сказав, що передумав продавати квартиру для [PERSON] і попросив організувати зустріч з [PERSON] Агентство йому таку зустріч організувало, вони поспілкувались, [PERSON] повернув завдаток для [PERSON], а на питання про дату оплати послуг агентства не відповів, повністю його проігнорувавши. У письмових поясненнях від 31 січня 2018 року [PERSON] вказав про те, що у 2014 році він звернувся до рієлторської компанії ТзОВ «[PERSON] Груп» і уклав з ними договір на пошук квартири, оскільки мав намір придбати квартиру. Впродовж місяця він дивився декілька квартир, але сподобалась йому квартира по вул. О.Дундича2/20 кв.44 і [PERSON] сказав ріелтору, що хоче її купити, тоді вони звязались телефоном з продавцем - [PERSON] здається так його звати, він сказав, що зараз не в місті і не може зявитись для укладення попереднього договору забезпеченого завдатком, але може попросити свою сестру, чи родичку. [PERSON] вже точно не памятає, ким саме була ця жінка для продавця, але вона прийшла та підписала і, відповідно, взяла завдаток у розмірі 500 доларів США. Так вони і зробили, але через декілька днів, напевно десь через тиждень після завдатку, [PERSON] зателефонували з агентства і сказали, що продавець хоче повернути завдаток, тоді він прийшов в агентство, де і зустрівся з продавцем [PERSON], який повернув йому завдаток без пояснень причини відмови від угоди. [PERSON] звичайно засмутився, адже квартира його влаштовувала і ціна у розмірі 32 тисячі доларів США була на той час для нього прийнятною, однак сталось так як сталось. Після цього агентство запропонувало йому ще декілька квартир і він придбав одну з них. Як встановлено частиною першою статті 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 78,79,80,81 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Надані позивачем письмові докази, а саме, договір про надання послуг № 172 від 12 червня 2014 року, акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг), що міститься в цьому договорі, Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 83021607 від 21 березня 2017 року, попередній договір забезпечений завдатком від 07 листопада 2014 року, письмові пояснення [PERSON] та [PERSON] суд визнає належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами на підтвердження та доведення тих обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог. Відповідно до пункту 5.4. договору, сторони несуть матеріальну відповідальність за несвоєчасність та неповноту розрахунків однин з одним шляхом сплати винною стороною пені в розмірі один відсоток від простроченої суми за кожен день прострочення. 05 квітня 2017 року позивач звернувся до відповідача з вимогою, відповідно до якої просив відповідача оплатити існуючу заборгованість та цим самим врегулювати даний спір у досудовому порядку. Вимогу відповідач отримав 08 квітня 2017 року, однак відповіді на дану вимогу позивачу не надав, як і не оплатив існуючої заборгованості. В силу статті 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як передбачено статтею 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов договору; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Стаття 525 ЦК України вказує, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до положень статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Таким чином, невиконання зобов'язання, визначеного пунктом 4.2., є підставою для застосування до винної сторони неустойки у вигляді пені в розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, у межах строку стягнення розмір неустойки, згідно наданого позивачем розрахунку пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, становить 64965,00 грн (додаток 1 до позовної заяви). Відповідно до положень статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданих позивачем розрахунків інфляційних збитків та відсотків за користування грошовими коштами, відповідач має сплатити позивачу суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 15489,25 грн, а також 3% річних з простроченої суми за період прострочення в розмірі 1576,44 грн. При ухваленні рішення суд звертає увагу на те, що позивач просить суд стягнути з відповідача 17750,00 грн основного боргу, 64965,00 грн неустойки, 15489,25 грн інфляційних втрат та 1576,44 грн 3% річних, що у сумі складає 99780,69 грн. В той же час, зазначена позивачем у заяві про збільшення розміру позовних вимог сума становить 97176,50 грн, що відповідає первісно заявленому розміру. Оскільки позивачем конкретно визначено складові позовних вимог, суд визнає, що стягненню підлягає саме 99780,69 грн. Згідно вимог статей 133,137,141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають і понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3200,00 гривень. Документальним підтвердження таких витрат є квитанція № 0.0.766084120.1 від 16 травня 2017 року (сплата судового збору у розмірі 640,00 гривень) та договір про надання правової допомоги від 30 вересня 2016 року, розрахунок вартості надання правової допомоги згідно договору від 30 вересня 2016 року, рахунок № 004 від 30 вересня 2016 року, виписки по рахунку адвоката [PERSON] від 04 жовтня 2016 року та 21 листопада 2016 року, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 15 травня 2017 року, ордер серії РН-352 № 58 від 11 січня 2018 року (оплата витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3200,00 гривень). На підставі ст.ст.525,526,546,550,610-612 ЦК України,

Outcome: approved