Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

ТОВ «Аверс-Сіті» звернулося до суду із вказаним позовом, який мотивувало тим, що 22.09.2011 року виконкомом Коцюбинської селищної ради на підставі сертифікату відповідності КС № 16411043016 було прийнято рішення № 270 про надання ТОВ «Аверс-Сіті» дозволу на оформлення свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , в тому числі на квартиру [ADDRESS] в цьому будинку. Сертифікат відповідності КС № 1641104301627 було видано згідно Акту готовності об?єкту до експлуатації від 14.09.11 № 870, відповідно до якого замовником об?єкта є ТОВ «Аверс-Сіті», та Державного акту серія ЯИ № 270393 на право власності ТОВ «Аверс-Сіті» на земельну ділянку площею 4,3864 га з кадастровим номером: 3210946200:01:034:0081 за адресою: [ADDRESS] . Тому вважає, що ТОВ «Аверс-Сіті» на підставі ст. 876 ЦК України є власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , отже набуло право на оформлення за собою права власності на квартиру [ADDRESS] . Проте, 30.09.2011 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Головним слідчим управлінням МВС України на підставі постанови про заборону на відчуження б/н від 28.09.2011 року було накладено арешт на всі квартири в корпусі 1, що підтверджується постановою та інформаційною довідкою № 122791930. 29.02.2016 року постановою Генеральної прокуратури України від 17.02.2016 року було припинено обтяження на квартиру [ADDRESS] , індексний номер рішення: 28532794. В той же час, 03.03.2016 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮ України знову було накладено арешт на все майно ТОВ «Аверс-Сіті» на підставі чого останній не мав можливості здійснити реєстрацію речових прав на квартиру [ADDRESS] . Постановою державного виконавця від 27.04.2018 року про закінчення виконавчого провадження було припинено чинність арешту ТОВ «Аверс-Сіті» та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Вказував, що 05.10.2018 року позивач дізнався з інформаційної довідки № 140395797 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що квартира [ADDRESS] перебуває у власності [PERSON] , який зареєстрував за собою право власності квартиру на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 27.12.10 № С294, укладеного між ним та ТОВ «Аверс-Сіті»; акту приймання-передачі майнових прав від 18.12.2011 року та довідки ТОВ «Аверс-Сіті» від 18.12.10 № 30/12/10-294, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 36014015, прийняте приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Тернюк Єлизаветою Володимирівною. Вказує, що ТОВ «Аверс-Сіті» не укладало договір купівлі-продажу майнових прав від 27.12.10 № С294 і акт приймання-передачі майнових прав від 18.12.2011 року з [PERSON] і довідку ТОВ «Аверс-Сіті» від 18.12.10 № 30/12/10-294 не видавало. Зазначає, що особливості державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб визначається п.п.77, 78, 79 Порядку № 1127, згідно якого у разі придбання майнових прав на об`єкт нерухомості документом, що підтверджує набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва, є договір купівлі-продажу майнових прав; технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо). Відомості про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не зазначаються, а завірені особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, копії документів, передбачені цим пунктом, не подаються у разі, коли такою особою відповідно до пункту 77 цього Порядку подано зазначені відомості та документи для доручення їх до Державного реєстру прав. Для реєстрації права власності було подано документи не в повному обсязі, передбаченому законодавством, що є підставою для зупинення розгляду заяви [PERSON] , зокрема приватним нотаріусом Тернюк Є.В. не було прийнято рішення про зупинення розгляду заяви чим було порушено п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону № 1952-IV та п. 14 Порядку № 1127. У зв`язку з тим, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом № 1952-IV та Порядком № 1127, а також не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, оскільки [PERSON] не було подано всіх документів необхідних для реєстрації квартири, нотаріусом [PERSON] під час державної реєстрації права власності на спірну квартиру було порушено пп. 3, 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV та п. 23 Порядку № 1127. Враховуючи те, що під час реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] постановою державного виконавця було накладено арешт на все майно ТОВ «Аверс-Сіті», в тому числі і на спірну квартиру, приватним нотаріусом під час державної реєстрації речових прав було порушено п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV. Відтак, ТОВ «Аверс-Сіті» вважає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36014015 від 06.07.2017 року, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Тернюк Є.В., на підставі якого було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] підлягає визнанню протиправним та скасуванню в судовому порядку, оскільки його було прийнято з численними порушеннями Закону № 1952-IV та Порядку № 1127, у зв`язку з чим воно порушує право власності позивача. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а згідно зі ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України визначено, що одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі. За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі договору, який в подальшому було визнано недійсним, або рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке було визнано протиправним і скасовано в судовому порядку, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Таким чином, оскільки спірне майно вибуло з володіння ТОВ «Аверс-Сіті» поза його волею до спірних правовідносин застосовуються положення статей 387, 388 ЦК України, а тому квартира підлягає витребуванню з володіння [PERSON] . У зв`язку з наведеним просить визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36014015 від 06.07.2017 року, прийняте приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В. щодо квартири [ADDRESS] ; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь ТОВ «Аверс-Сіті» квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1293467032109, судові витрати покласти на відповідачів. Представником відповідача [PERSON] до суду направлено відзив на позов, в якому він зазначає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] добросовісно, у встановленому законом порядку придбала квартиру [ADDRESS] та зареєструвала право власності на неї, а позивачем не доведено що ним було зареєстровано право власності на спірну квартиру і є підстави для її витребування. Просить відмовити у задоволенні позову повністю. Представником третьої особи на стороні відповідача [PERSON] подано до суду пояснення, в яких зазначає, що договір купівлі-продажу майнових прав від 27.12.10 № С294, акт приймання-передачі майнових прав від 18.12.2011 року з [PERSON] і довідка ТОВ «Аверс-Сіті» від 18.12.10 № 30/12/10-294 підписані директором ТОВ «Аверс-Сіті» та скріплені печаткою товариства, тому реєстрація права власності на спірну квартиру за [PERSON] є правомірною. Отже, відсутні докази неправомірного вибуття, поза його волею, вказаної квартири із власності ТОВ «Аверс-Сіті». Просить відмовити у задоволенні позову. В судове засідання сторони та третя особа не з?явились, поважні причини своєї неявки суду не повідомили, були сповіщені про час та місце слухання справи належним чином. Від представника позивача, представника відповідача [PERSON] , відповідач [PERSON] надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності. Тому суд вирішив розглянути справу за відсутності її учасників. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що ТОВ «Аверс-Сіті» є власником земельної ділянки розміром 4,3864 га з цільовим призначенням для розміщення житлового та соціального комплексу, кадастровий номер 3210946200:01:034:0081, за адресою: [ADDRESS] , що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 31.05.10 серії ЯИ № 270393 (а.с. 42-43). 16.09.2011 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] був уведений в експлуатацію, що підтверджується сертифікатом відповідності КС № 16411043016, виданим Інспекцією ДАБК у Київській області (а.с. 41). Рішенням виконкому Коцюбинської селищної ради Київської області від 22.09.11 №270, було присвоєно поштову адресу закінченому будівництвом будинку та доручено КП КОР «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» оформити та видати ТОВ «Аверс-Сіті» свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна у вигляді квартир у будинку за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що 27.12.2010 року між ТОВ «Аверс-Сіті» і відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № С294 (а.с. 236-240) щодо квартири [ADDRESS] . Даний договір з боку ТОВ «Аверс-Сіті» підписаний [PERSON] , який на день укладання договору був директором і діяв на підставі Статуту, та скріплений печаткою ТОВ «Аверс-Сіті». Предметом договору № С294 є майнові права на об`єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS] . 30.12.2010 року ТОВ «Аверс-Сіті» видало Масленнікову А.Л. довідку № 30/12/10-294 про оплату майнових прав (а.с. 243), а 18.12.2011 року складено акт приймання-передачі майнових прав (а.с. 241-242). 06.07.2017 року відповідач [PERSON] на підставі вказаних вище документів зареєстрував за собою право власності на квартиру [ADDRESS] , про що приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Тернюк Є.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 36014015 від 06.07.2017 р. (а.с. 252-253). Спірна квартира [ADDRESS] була відчужена [PERSON] на користь [PERSON] за договором купівлі-продажу від 16.07.2017 р. (а.с. 255-256). В подальшому, [PERSON] уклав договір купівлі-продажу квартири від 31.03.2018 р. (а.с. 211), за яким продав квартиру [ADDRESS] , [PERSON] , яка на час розгляду справи є її власником. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України (як в редакції станом на 14.09.2011 р. - на час завершення будівництва, так і станом на 06.07.2017 р. - на час реєстрації права власності на за [PERSON] ) право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України (в редакції на ті ж періоди) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Отже, на підставі зазначених вище норм закону право власності особи на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації такого права. Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (ч. 1 ст. 388 ЦК України). Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Однак, позивачем в порушення вказаних норм закону не надано суду доказів на підтвердження того, що ТОВ «Аверс-Сіті» є власником квартири [ADDRESS] і таке право власності було належним чином зареєстровано. Тому відсутні підстави для витребування зазначеної квартири у [PERSON] , яка є її законною власницею. З огляду на принцип дійсності правочину суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що договір купівлі-продажу майнових прав від 27.12.10 № С294 і акт приймання-передачі майнових прав від 18.12.2011 року з [PERSON] не укладався, а довідку ТОВ «Аверс-Сіті» від 18.12.10 № 30/12/10-294 не видавало. Посилання у позові на положення ст.876 ЦК України, згідно якої замовник будівництва є власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт не спростовують вказаних вище висновків суду, оскільки вказана норма не регулює підстав і порядок набуття права власності на нерухоме майно. Враховуючи, що позивач не є власником спірної квартири, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , оскільки така реєстрація не може порушувати право позивача. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог повністю. Разом з цим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ТОВ «Аверс-Сіті» до приватного нотаріуса Тернюк Є.В. як державного реєстратора з наступних міркувань. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України). Відповідачем у справі може бути фізична або юридична особа, а також держава (ч.2 ст.48 ЦПК України) до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача і яка, за твердженням позивача, є або порушником його прав, або необґрунтовано, на думку позивача, оспорює його права, і на якого внаслідок цього може бути покладено обов`язки судовим рішенням. Аналогічні роз`яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно якого, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (п.41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (п.49); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (п.50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (п.п.37,54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (п.31.4); від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (п.38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (п.31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (п.63); від 11 вересня 2019 року у справі № 203/3682/17; від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц (п.71)). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі, а є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до цього відповідача, який не є належним (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (п.40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (п.50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (п.37,44), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (п.31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (п.39); від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (п.75); від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц (п.74)). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати У Верховного Суду від 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17) «зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір у позивачки є саме з ТзОВ «Кей-Колект» з приводу порушення ним права власності позивачки на квартиру внаслідок дій ТзОВ «Кей-Колект» щодо реєстрації за ним такого права. Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо. Отже позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (п.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В даній справі обставини справи підтверджують, що спір у ТОВ «Аверс-Сіті» є з відповідачами [PERSON] і [PERSON] . Приватний нотаріус Тернюк Є.В. є неналежним відповідачем. Тому у задоволенні позовних вимог ТОВ «Аверс-Сіті» до приватного нотаріуса Тернюк Є.В. необхідно відмовити саме із зазначеної підстави. Даючи оцінку доводам позивача, викладеним у позовній заяві, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Суд вважає, що викладені в цьому рішенні висновки на його прийняття та мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Під час звернення до суду позивачем було заявлено клопотання про забезпечення позову, яке ухвалою суду від 15.08.2019 р. було задоволено (а.с. 65-66), у вигляді заборони відчуження на квартиру [ADDRESS] . У зв?язку із відмовою у задоволенні позову і відсутності потреби для його забезпечення суд,

Outcome: dismissed