Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Сторони із 15 квітня 1998 року перебувають у зареєстрованому шлюбі і мають трьох спільних дітей, в тому числі неповнолітню [PERSON], [INFO] та малолітню [PERSON], [INFO]. Оскільки подружні стосунки з відповідачем припинені і він добровільно не приймає участі в утриманні їх спільних дітей, позивач заявила до суду вимогу про стягнення із [PERSON] на її користь на утримання дітей аліментів в розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дітьми повноліття. Позивач у судовому засіданні позовну вимогу підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Додатково суду пояснила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 15 квітня 1998 року. У шлюбі мають троє дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Виховання та утримання дітей вимагає значних фінансових затрат. Вона в даний час не працює, оскільки не може залишити без нагляду двох неповнолітніх дітей, а чоловік останній рік ніде не працює, хоча йому достеменно відомо про великі фінансові борги сімї. Через таку ситуацію з вересня цього року вона припинила подружні стосунки з відповідачем. Їй відомо, що відповідач матеріально забезпечений та може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, однак він надає їм кошти лише на дрібні витрати. Просить зобовязати відповідача сплачувати аліменти, у визначеному законом розмірі. Відповідач позов визнав, не заперечив проти його задоволення. Одночасно, суду пояснив, що останнім часом за станом здоровя він не може заробляти на будівництвах, а тих заробітків, що він має у селі не вистачає, аби погасити борги, які має родина. З вересня цього року він проживає у батьків, але по мірі можливості надає кошти на утримання дітей, бо знає про свій обовязок і бажає дітям гарного життя. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін у справі, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення у заявленому об`ємі з врахуванням наступних підстав: Свідоцтвом про одруження серії І-МИ № 001932 (а.с. 4) стверджується, що сторони з 15 квітня 1998 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а свідоцтвом про народження (а.с. 5, 6) доводиться, що сторони мають двох дітей: неповнолітню [PERSON], [INFO] та малолітню [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідками виконавчого комітету Степанківської сільської ради № 430 та № 429 від 03 листопада 2016 року (а.с. 7, 8) стверджується заява позивача про те, що діти проживають разом з нею і знаходиться на її утриманні, відповідач же проживає окремо від них. Таку обставину в судовому засіданні також не заперечує і сам відповідач. Із обставин, викладених відповідачем у судовому засіданні, вбачається, що він працездатний, має можливість отримувати доходи від праці, інших утриманців, окрім спільних з позивачем дітей, не має (а.с. 9). Нормами сімейного кодексу України передбачено обовязок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обовязок є рівною мірою, обовязком як матері так і батька. Батьки зобовязані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З урахуванням викладених вище обставин, положень ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів, визнання позову відповідачем в частині стягнення аліментів, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та дітей буде визначення розміру аліментів як 1/3 частини від його заробітку щомісячно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Пунктом 1.1. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставку судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру визначено як\~\~1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 2 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 551 гривню 20 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 07 листопада 2016 року.

Outcome: approved