Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №08003164168 від 14.12.2007 року в сумі 71 734 грн. 16 коп., посилаючись на те, що 14 грудня 2007 року між ТОВ «Просто Фінанс» та [PERSON] був укладений кредитний договір №08003164168, за яким остання отримала кредит в сумі 63 928 грн. зі сплатою 14,5% річних, строком до 10 грудня 2012 року. ТОВ «Просто Фінанс» виконав зобов'язання перед відповідачем, однак [PERSON] порушила умови договору та її заборгованість перед банком складає 71734,16 грн., що складається з тіла кредиту - 44336,12 грн., заборгованість за відсотками 18614,46 грн., штраф -8783,58 грн. Позивач просить стягнути означену суму з відповідача. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у позові у зв'язку з тим, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором був здійснений 10.10.2009 року. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 14 грудня 2007 року між ТОВ «Просто Фінанс» та [PERSON] був укладений кредитний договір №08003164168, за яким остання отримала кредит в сумі 63 928 грн. зі сплатою 14,5% річних, строком до 10 грудня 2012 року. ТОВ «Просто Фінанс» виконав зобов'язання перед відповідачем, однак [PERSON] порушила умови договору, останній раз здійснювала оплату 10.10.2009 року та її заборгованість станом на 10.09.2013 року складає 71734,16 грн., що складається з тіла кредиту - 44336,12 грн., заборгованість за відсотками 18614,46 грн., штраф -8783,58 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012р. відбулося відступлення ТОВ «Просто Фінанс» позивачу грошових вимог до боржників, зокрема до [PERSON] Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме ксерокопіями: кредитного договору від 14.12.2007р., графіком платежів, анкетою позичальника, заявою [PERSON] про отримання коштів, платіжним дорученням, розрахунком заборгованості, договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012р. та не заперечується представником відповідача. Отже, [PERSON] не виконала грошового зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого позивач вправі стягнути з неї неповернутий кредит, проценти, штрафні санкції. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) /ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України/. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261; ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п. 3.1) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами не пізніше 10 числа місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Отже, враховуючи те, що за умовами кредитного договору боржник мав виконувати зобов'язання частинами, то позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і сплати процентів за користування кредитом, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. ТОВ «Кредитні ініціативи» пред'явило позов до [PERSON] 09 жовтня 2013 року. Враховуючи загальну позовну давність (3 роки), банк пропустив строк звернення до суду з вимогою про стягнення платежів за кредитним договором, строк сплати яких наступив до 09 жовтня 2010 року. Враховуючи те, що останній щомісячний платіж за кредитним договором [PERSON] сплатила 10.10.2009 року у сумі 1463,50 грн. і після цієї дати жодного разу не сплачувала, іншим чином строк позовної давності не переривався, а також те, що відповідач просив застосувати строки позовної давності, а позивач не ставить питання про визнання поважними причини пропущення позовної давності, суд дійшов висновку відмовити позивачу у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Outcome: dismissed