Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2007 року. Шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Немирівського районного управління юстиції Вінницької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 117 від 14.10.2017 р. Від спільного проживання у шлюбі народилася дитина син: [PERSON], [INFO]. Позивачка звернулася з позовом до суду, зазначивши в позовній заяві, що подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя, у зв'язку з чим в них постійно виникали сварки та скандали. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання їхньої дитини. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, з наступних підстав: Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14 жовтня 2007 року, актовий запис № 117, було зареєстровано шлюб між сторонами (а.с.4). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], [INFO] року усторін народився син [PERSON], актовий запис № 23, батьками якого є сторони по справі (а.с.9). Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також прав їх дітей. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сімю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, судом встановлено наступне. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду (ч.3 ст. 181 СК України) аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінімальний дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника, або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, але аліменти не можуть бути менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як передбачено в ч.2 ст. 182 СК України. Виходячи з обставин справи суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у частці 25 % від доходу відповідача щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положень ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 640 грн. за вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved