Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

так, судами попередніх інстанцій встановлено, що також не заперечується сторонами у справі, що земельна ділянка, площею 7,18га, сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] , виданого Антонівською сільською радою Вільнянського району 12.08.2002року. 15.08.2002 року між позивачем та відповідачем було укладено письмову угоду, за якою позивач отримала від відповідача грошові кошти в сумі 2500 доларів США та передала останньому у користування на невизначений строк належну їй спірну земельну ділянку. 26.12.2002 між сторонами був укладений договір міни земельної ділянки, посвідчений державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори Коробкою О.В., за яким позивачка обміняла земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 7,18 га вартістю 79361грн. на дві тони пшениці вартістю 800грн. 04.06.2010 року відповідач на підставі договору міни отримав на своє ім`я Державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER] , розташовану: Запорізька область, Вільнянський район, Антонівська сільська рада, за межами населеного пункту, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 01.02.2012 року скасовано рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 березня 2011 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору міни недійсним, приведення сторін в попередній стан та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та частково задоволено позов скаржниці. Визнано недійсним договір міни на земельну ділянку від 06.12.2012 року, укладений мін сторонами, в іншій частині позову відмовлено. 08.08.2012 рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ рішення Апеляційного суду Запорізької області від 01.02.2012 у цій справі скасовано в частині відмови [PERSON] у визнанні недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я [PERSON] визнано недійсним державний акт [NUMBER] на право власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 7,1800га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В іншій частині рішення Апеляційного суду запорізької області залишено без змін. Таким чином позивач вважає, що відповідач з 2002 по 2012 роки безпідставно користувався її земельною ділянкою, згідно останнього розрахунку їй спричинені збитки у розмірі 52791,61 грн (том 2 а.с. 168). Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права. Вивчивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, а також не заперечується сторонами, що з 2002 року між ними укладений договір міни спірної земельної ділянки який був посвідчений державним нотаріусом. Вказаний договір був скасований рішенням районного суду 22.03.2011 році. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 01.02.2012 року скасовано рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 березня 2011 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору міни недійсним, приведення сторін в попередній стан та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та частково задоволено позов скаржниці. Визнано недійсним договір міни на земельну ділянку від 06.12.2012 року, укладений між сторонами, в іншій частині позову відмовлено. 08.08.2012 рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ рішення апеляційного суду Запорізької області від 01.02.2012 у цій справі скасовано в частині відмови [PERSON] у визнанні недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я [PERSON] визнано недійсним державний акт [NUMBER] на право власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 7,1800га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В іншій частині рішення апеляційного суду Запорізької області залишено без змін. Отже судом встановлено, що з 2002 по 2011 роки відповідач користувався спірною земельною ділянкою зі згоди позивачки і після того як рішення суду про скасування договору міни набуло законної сили з часу ухвалення рішення апеляційним судом запорізької області 01.02.2012. Таким чином, період за який відповідач, дізнавшись про володіння спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави є з 01.02.2012 до 01.10.2012. крім того як з`ясовано в судовому засіданні [PERSON] від [PERSON] 15.08.2002 року отримала 2500 доларів США, що еквівалентні 13225,00грн., що значно перевищую суму збитків за період з 01.02.2012 до 01.10.2012. Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли дізналася бо могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Рішення суду повинно бути мотивованим і обґрунтованим, і не може ґрунтуватися на припущеннях. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В своїх розрахунках позивач взагалі не містить розрахунку доходів, які відповідач міг би одержати у 2012 році та розрахунку збитків за цей період. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи не є абстрактними, а реально були б ним отримані в разі використання земельної ділянки. Таку ж думку викладено в постанові Верховного суду України у справі № 3/188гс14 від 09.12.2014 року, а саме, що наміри та розрахунок теоретичного прибутку у справах про стягнення упущеної вигоди (неодержаного прибутку) не є належним доказом для підтвердження реальності намірів та реальної можливості отримання такого прибутку. Виходячи з наведених обставин та у відповідності до вище наведених норм права, суд приходить до висновку, що позов про стягнення збитків за користування земельною ділянкою не підтверджено належними доказами, а тому не підлягає задоволенню. Так як позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від встановлення судом причинених збитків та стягнення збитків за користування земельною ділянкою, тому відмовляючи в задоволенні позову з вищенаведених підстав, суд відмовляє і в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди. Судові витрати. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується Главою 8 ЦПК України, а тому, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Outcome: dismissed