Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Сторони із 13 липня 2003 року до 09 вересня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі і мають двох спільних малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Оскільки подружні стосунки з відповідачем припинені і він добровільно не приймає участі в утриманні їх спільних синів, позивач заявила до суду вимогу про стягнення із [PERSON] на її користь аліментів на дітей в розмірі 1/2 частини його заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дітьми повноліття. Позивач у судовому засіданні позовну вимогу підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Зокрема, [PERSON] суду пояснила, що на початку грудня 2016 року подружні стосунки з відповідачем було припинено повністю. З тих пір відповідач не надає будь-якого утримання на дітей. З травня місяця вона уже скорочена з роботи, а тому не може самостійно забезпечити належне утримання двом дітям. Вважає, що правильним буде стягнути з відповідача половину його заробітку на користь двох дітей і таку саму половину залишити на свої потреби. Щодо вимоги про те, що розмір аліментів на кожну дитину має бути не меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, заявила, що вона не є категоричною і що не буде заперечувати, якщо суд визначить мінімальний розмір аліментів у відповідності до діючого законодавства. Просила позов задовольнити. Відповідач\~ позов не визнав. Суду [PERSON] пояснив, що 07 грудня 2016 року припинив подружні стосунки з позивачем і дійсно з того часу не надає утримання на дітей, оскільки на його запитання, позивач заявила, що не потребує його допомоги. З дітьми практично не спілкується, оскільки вони цього не бажають. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін у справі, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення у заявленому об`ємі з врахуванням наступних підстав: Із обставин, викладених у позовній заяві, та пояснень позивача у судовому засіданні слідує, що сторони із 13 липня 2003 року по 09 вересня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було припинено на підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 28 серпня 2014 року (а.с. 6). Свідоцтвами про народження (а.с. 4, 5) доводиться, що сторони мають двох спільних малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Форма і спосіб утримання дітей визначається за домовленістю між батьками дитини (частини 1 і 2 ст. 181 СК України). Довідками виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради № 2048 від 01 червня 2017 року (а.с. 8) стверджується заява позивача про те, що діти проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні. Така обставина не оспорюється і відповідачем. Із довідки заступника директора Мурованокуриловецького районного центру зайнятості № 129 від 06 червня 2017 року (а.с. 7) слідує, що позивач із 03 травня 2017 року перебуває на обліку як безробітна. Таким чином, суд надає віри, що самостійно позивач не зможе забезпечити належного утримання двом малолітнім дітям. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Враховуючи, що відповідач, з його слів, працює в управлінні ДКСУкраїни у Мурованокуриловецькому районі Вінницької області і отримує стабільний дохід, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення аліментів у частці від заробітку. Сімейне законодавство зобовязує суд при визначенні розміру аліментів враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує наступне: Нормами Сімейного кодексу України передбачено обовязок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обовязок є рівною мірою, обовязком як матері так і батька. Батьки зобовязані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи припинено їх шлюб. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Судом встановлено і не заперечується відповідачем, що з початку грудня 2016 року діти сторін перебувають лише на утриманні позивача. Зі слів позивача та довідки Мурованокуриловецького РЦЗ № 829 від 06.06.2017 (а.с. 7) вбачається, що на сьогоднішній день єдиним доходом позивача, а, отже, і джерелом утримання малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є допомога по безробіттю. В той же час, відповідач заявив, що отримує заробітну плату (дохід) за місцем роботи в розмірі біля 4 тисяч гривень, не має утриманців, але має інвалідність по загальному захворюванню. За таких обставин, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та їх двох малолітніх дітей, буде визначення розміру аліментів як 1/2 частина від заробітку відповідача щомісячно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір\~ від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що\~ якщо\~ позивача,\~ на\~ користь\~\~ якого\~\~ ухвалено\~\~ рішення, звільнено від сплати судового збору,\~ він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи\~ відхиленої\~ частини вимог. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою\~ позовної заяви майнового характеру встановлена\~ у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 2 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 640 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 06 червня 2017 року.

Outcome: approved