Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» звернулось у вересні 2017 року до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 59105,80 грн. та судового збору в розмірі 1600 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 20.03.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №F85.031.75348, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 116502 грн. зі сплатою 11,5% річних з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені договором. Банк повністю виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами. Однак, відповідач не виконувала свої зобов`язання, передбачені договором кредиту, внаслідок чого станом на 30.10.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 163 023,28 грн. 30.10.2015 p. між ТзОВ «ФК «РАНТЬЕ» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу № 30/10-1. Згідно умов Договору факторингу клієнт (первісний кредитор, Банк) відступив (передав у власність) ТзОВ «ФК «РАНТЬЕ» з 30.10.2015 p., а ТзОВ «ФК «РАНТЬЕ», відповідно до Договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Також, 28.02.2017 між ТзОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЕ» та ТзОВ «ФК «СЕРЕТ», яке змінило найменування на ТзОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС», був укладений Договір факторингу № 28/02-1, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №F85.031.75348, за яким відповідач є боржником. Станом на 28 лютого 2017 року (дата відступлення права вимоги) загальна заборгованість за кредитним договором №F85.031.75348 становила 59 105,80 грн. Останній платіж здійснено 31.01.2017 року. Станом на 22.08.2017 року заборгованість [PERSON] становить 59105,80 грн., яку представник позивача просить стягнути в повному обсязі. Шляхом проведення автоматизованого розподілу судової справи, визначено 03.04.2019р. головуючого суддю - Польську М.В. В судове засідання 25.11.2019 року представник позивача не з`явився, однак у судовому засіданні 11.11.2019 р., проведеному в режимі відеоконференції з Львівським апеляційним судом пояснив, що по вказаному кредитному договору було рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27.02.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованості в сумі 161676,55 грн. та третейського збору в розмірі 95 грн. і на виконання якого було видано виконавчий лист. У відкритому в подальшому виконавчому провадженні, органами ДВС 31.01.2017 року було стягнено з [PERSON] частину заборгованості на суму 103 917,48 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15.12.2016 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21.03.2017 року, було задоволено заяву [PERSON] про скасування рішення третейського суду від 27.02.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованості. 28.02.2017 між ТзОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЕ» та ТзОВ «ФК «СЕРЕТ», яке змінило найменування на ТзОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС», був укладений Договір факторингу № 28/02-1, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №F85.031.75348, саме на різницю по вказаному кредитному договорі - 59105,80 грн., яку представник просить задовольнити. Відповідно до заяви просив слухати справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. В п`ять судових засідань, призначених судом з часу розгляду справи з квітня 2019 р., відповідач не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому порядку, що підтверджується повідомленням про вручення. Від представника відповідача 12.06.2019 р. надійшла заява про залишення позову без розгляду за п.6 ч.1 ст.257 ЦПК України, при цьому що підстав для повторної передачі справи на розгляд третейського суду немає, водночас не висловившись про розгляд справи судом у відсутність відповідача чи представника відповідача. Також, з часу перебування справи у провадженні Яремчанського міського суду, тобто 2017 року, як вбачається з матеріалів справи відповідач особисто до суду взагалі не з`являлася, розглядом справи в суді не цікавилася, клопотань для встановлення певних обставин судом, не подавала. З врахуванням вимог п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України за неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності учасника справи в заочному порядку за згодою позивача, та з врахуванням строків розгляду справи, в т.ч. в порядку спрощеного позовного провадження. З урахуванням положень ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Як вбачається з кредитного договору №F85.031.75348 (а.с.6-9), 20.03.2013 року відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 116 502 грн. зі сплатою 11,5 % річних з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені договором. ПАТ «Ідея Банк» повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, та надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується видатковими касовими/меморіальними ордерами від 20.03.2013 року (а.с.13-14). В матеріалах справи наявна скан-копія рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27.02.2015 року (а.с.63-64), згідно якого було стягнено з [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість в сумі 161676,55 грн. за кредитним договором №F85.031.75348 від 20.03.2013 року. Згідно ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 19.05.2015 року (а.с.135), задоволено заяву ПАТ «Ідея Банк» про видачу виконавчого листа на виконання рішення третейського суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованості за договором кредиту в сумі 161676,55 грн. та 95 грн. третейського збору. Даний виконавчий лист було пред`явлено стягувачем до виконання у органи ДВС. 30.10.2015 p. між ТзОВ «ФК «РАНТЬЕ» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу № 30/10-1. Згідно умов Договору факторингу клієнт (первісний кредитор, Банк) відступив (передав у власність) ТзОВ «ФК «РАНТЬЕ» з 30.10.2015 p., а ТзОВ «ФК «РАНТЬЕ», відповідно до Договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Також, 28.02.2017 між ТзОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЕ» та ТзОВ «ФК «СЕРЕТ», яке змінило найменування на ТзОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС», був укладений Договір факторингу № 28/02-1 (а.с.19-24,15), за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №F85.031.75348, за яким відповідач є боржником. Відповідно до ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15.12.2016 року (а.с.176-180), яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21.03.2017 року (а.с.181-183) було задоволено заяву [PERSON] про скасування рішення третейського суду від 27.02.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованості. Підставою для скасування стало те, що боржник є споживачем послуг банку, кредит укладався в іноземній валюті, а тому такий спір не підвідомчий третейському суду. Як зазначено вище, до набрання чинності рішення третейського суду (на стадії оскарження такого у апеляційній інстанції), під час виконавчого провадження боржником частково виконане таке рішення та сплачено кошти, за рахунок реалізації майна боржника, за мінусом 59105,80 грн. заборгованості. Не погоджуючись із обставиною щодо стягнення частини заборгованості з боржника органами виконавчого провадження на виконання рішення третейського суду, яке в подальшому було скасовано, [PERSON] у березні 2018р. звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про поворот виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, в межах розгляду цивільної справи за заявою ПАТ «Ідея Банк» про видачу виконавчого листа на виконання рішення третейського суду. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10.05.2018 року, було відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про поворот виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, яка подана в межах розгляду цивільної справи за заявою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду (а..184-186). Підставою відмови за рішенням суду від 10.05.2018р. стало те, що заявником [PERSON] , яка в судове засідання також не з`явилась, не було надано жодних доказів, що підтверджують факт виконання рішення суду та перерахунок цих коштів стягувачу. Станом на 28 лютого 2017 року (дата відступлення права вимоги) загальна заборгованість відповідача за кредитним договором №F85.031.75348 становила 59105,80 грн., що підтверджено витягом з Додатку №2 до Договору факторингу 28/02-1 та довідкою-розрахунком (а.с.15-16, 37, 91). Як пояснив суду представник позивача, дана сума є різницею між стягненням за рішенням Третейського суду та стягнутою сумою з боржника на стадії виконавчого провадження. 09.06.2017 року позивач направляв відповідачу [PERSON] вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань та повідомлення про відступлення права вимоги (а.с.17-18). Отже, з оцінки всіх доказів в їх сукупності та зокрема кожен, суд приходить до переконання, що на кредитні зобов`язання, які відповідач має за вищевказаним кредитним договором, перед позивачем є наявною заборгованість ще в сумі 59105,80 грн. На спростування цього висновку, матеріали справи інших доказів не містять. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі - відшкодування збитків. У відповідності до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. У свою чергу під збитками законодавець у ст.22 ЦК України розуміє витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Представник відповідача клопотанням від 23.01.2018 р. (а.с.94), яке є наявне в матеріалах справи, також просив суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог. Однак, як пояснив представник позивача та підтверджено матеріалами цивільної справи, позов подано позивачем до суду 30.08.2017р. (а.с.38), остання проплата відповідачем здійснена 23.10.2014р., окрім того, позивач звертався до третейського суду про стягнення заборгованості з боржника і в січні 2017р. було стягнено також більшу частину заборгованості по кредитних зобов`язаннях. А тому, заява про застосування строків позовної давності, подана представником відповідача є необґрунтованою, та до задоволення не підлягає. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов є підставним, оскільки встановлено, що дійсно у [PERSON] є наявна заборгованість по договору №F85.031.75348 від 20.03.2013 року. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надала суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували вимоги позову і передбачали підстави для відмови у його задоволенні, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути 1 600 гривень судового збору, сплаченого позивачем. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оцінюючи всі докази як зокрема, так і в сукупності, на підставі наведеного та

Outcome: approved