Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

ТОВ «ВК Комунальник» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просило визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в гуртожитку по [ADDRESS] шляхом зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою, посилаючись на те, що приміщення гуртожитку по [ADDRESS] належить позивачу на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 31.08.2009р., відповідач був зареєстрований в цьому гуртожитку в 1990р., але на час придбання позивачем гуртожитку, в ньому не проживав і не проживає до теперішнього часу, комунальні послуги не сплачує, але залишається зареєстрованим. Спеціального ордеру на вселення в гуртожиток відповідач не мав і не проживає за місцем реєстрації понад встановлені законом строки, у зв*язку з чим вважав, що він втратив право користування житловим приміщенням. Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 71, 72, 128, 129, 130 ЖК України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на відсутність відповідача в житловому приміщенні за місцем реєстрації понад шість місяців. Відповідач в судове засідання не з*явився, про день і час розгляду справи за місцем реєстрації повідомлявся належним чином, що стверджується актом ТОВ «КВ Комунальник» (а.с. 15), заперечень проти позову суду не надав, про поважність причин неявки суд не повідомив. В ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» дано визначення поняття реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст.169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що ТОВ «КВ Комунальник» є власником приміщення гуртожитку по [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 31.08.2009р. (а.с. 7-8 - копія договору), що зареєстрований в КП «Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об*єкти нерухомого майна» (а.с. 6 - копія реєстраційного посвідчення). Відповідно даних довідки по формі №3, [PERSON] є зареєстрованим в гуртожитку по [ADDRESS] з 1990р. (а.с. 20). Як вказував представник позивача, відповідач з часу придбання ТОВ «ВК Комунальник» приміщення гуртожитку по [ADDRESS] 31.08.2009р. у вказаному гуртожитку не проживав і не проживає до теперішнього часу, комунальні послуги не сплачує. Доказів в спростування таких обставин справи суду не надано. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], що на даний час працює на посаді директора ТОВ «ВК Комунальник», а з 2003р. працювала завідуючою, а потім директором гуртожитку по [ADDRESS] та у зв*язку зі службовими обов*язками знає усіх мешканців гуртожитку, але [PERSON] не бачила ніколи і такий мешканець їй не відомий, про його реєстрацію в гуртожитку відомо лише з документів. Згідно частини 1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно частини 2 - якщо наймач або члени його сім*ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. У відповідності до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлені обставини, які свідчать про відсутність відповідача за місцем реєстрації понад встановлені законом строки і доказів про поважність причин такої відсутності суду не надано, що свідчить про втрату ним права користування житловою площею в гуртожитку по [ADDRESS], а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов*язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов*язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. Оскільки в спірному випадку право відповідача на користування житловою площею в гуртожитку припинено, що і є правовою підставою для зняття його з реєстраційного обліку за місцем реєстрації на підставі такого, що набрало законної сили судового рішення про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р. Крім цього, виконання судового рішення про зняття особи з реєстраційного обліку здійснюється відділом міграційної служби, яка не залучалась до участі в справі.

Outcome: partial