Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 2013 року і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вважаючи, що фактично шлюб існує формально і не бажаючи підтримувати подружні стосунки, позивач з позовом про розірвання шлюбу звернулася до суду. Позивач у судове засідання не з'явилася. 02 березня 2017 року в канцелярії суду зареєстровано заяву позивача про розгляд справи за її відсутності та про визнання позову (а.с. 9). Відповідач у судовому засіданні 13 березня 2017 року позов не визнав, суду пояснив, що 31 січня 2017 року в будинку, в якому він проживав із дружиною і сином у с. Снітків, сталася пожежа, і вони вимушено переселилися жити до його матері в с. Кривохиженці. Після невеликої сварки, дружина 01 лютого 2017 року серед ночі покинула його і дитину і пішла до когось у с. Снітків. Заперечує, що він допускав подружню зраду, як про те у позові вказала позивач. Висловився про те, що сім'ю і шлюб можна зберегти, попросив час на примирення. Ухвалою суду від 13 березня 2017 року сторонам було надано двомісячний строк на примирення. В судові засідання, призначені на 16 травня 2017 року та 29 травня 2017 року відповідач, будучи належним чином повідомленим про їх час і місце (а.с. 17, 22), в судове засідання не з'явився і не повідомив про причину неявки. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити. Так, свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 5) стверджується, що сторони із 21 вересня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а свідоцтвом про народження доводиться, що мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам, виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві та судовому засіданні обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач, очевидно, не знайшов примирення з дружиною і втратив байдужість до існування шлюбу. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, в даний проживають окремо (а.с. 2), наданий строк на примирення не дав бажаного результату, суд не вбачає підстав для надання сторонам повторного строку на примирення, оскільки вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб (а.с. 5), позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка [PERSON]. У п. 2 позовної вимоги позивач просила після розірвання шлюбу залишити прізвище, отримане у шлюбі.

Outcome: approved