Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та прохає стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 141759 від 20 лютого 2017 року, яка утворилася станом на 28 лютого 2020 року, в розмірі 42 754 грн 54 коп, а також понесені судові витрати. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 20 лютого 2017 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] в електронній формі був укладений договір позики № 141759. За умовами укладеного між сторонами договору, ТОВ «ВЕЛЛФІН» надало [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 1 000 грн 00 коп на строк до 2 березня 2017 року на умовах сплати процентів за користування позикою в розмірі: 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн 00 коп - за перший день користування позикою, 1,9 % від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня, в межах строку позики та 1,9 % додатково до основних процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.3 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником свої зобов`язань за цим Договором. Кошти за договором № 141759 від 20 лютого 2017 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» були перераховані відповідачу. Проте свої зобов`язання за договором позики № 141759 від 20 лютого 2017 року [PERSON] не виконав та не повернув отримані як позика грошові кошти в строк, обумовлений вказаним договором, у зв`язку з чим станом на 28 лютого 2020 року за [PERSON] утворилася заборгованість за договором позики № 141759 від 20 лютого 2017 року в розмірі 42 754 грн 54 коп, яка включає в себе: 1 000 грн 00 коп - заборгованість за основним боргом; 20 987 грн 00 коп - заборгованість по процентам; 20 767 грн 00 коп - заборгованість за простроченими процентами. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 березня 2020 року було відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 16 квітня 2020 року (а.с. 49). Відповідно до ухвали Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду (а.с. 52). Позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН» в судове засідання не з`явився. Представник позивача за довіреністю Коцар О.С. (а.с. 37) надала заяву про розгляд справи без участі представника ТОВ «ВЕЛЛФІН», зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 5). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. У вказаній заяві [PERSON] вказав, що вимоги визнає частково в частині сплати тіла кредиту в розмірі 1 000 грн 00 коп та 200 грн 00 коп процентів за користування кредитними коштами, які були передбачені договором (а.с. 59). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У ст. 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Встановлено, що 20 лютого 2017 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] в електронній формі був укладений договір позики № 141759 (а.с. 19-28). За умовами вказаного договору ТОВ «ВЕЛЛФІН» надало [PERSON] позику в сумі 1 000 грн 00 коп на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] брав на себе зобов`язання повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 1.5. цього договору (п.1.1. договору) Пунктом 1.3 договору позики встановлено, що позика надається строком на 10 днів, позика має бути повернута до 2 березня 2017 року а.с. 19). Відповідно до п. 1.4 договору дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником та позикодавцем. Пунктом 1.5 договору позики передбачено, що нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: - 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; - 1,9 процента від суми позики, щоденно, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3. цього договору; - 1,9 % додатково до основних процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.3 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником свої зобов`язань за цим Договором. Сума процентів за користування позикою нараховується в день погашення позики (а.с. 19). Сторони досягли згоди, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків - пункт 3.1 договору (а.с. 20). У розділі 8 договору «Реквізити та підписи сторін» зазначено, що цей договір підписано за допомогою електронного підпису [PERSON] (а.с. 23). Пунктом 7.1 договору позики встановлено, що невід`ємною частиною договору є Правила надання коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам. ТОВ «ВЕЛЛФІН» надані Правила надання грошових коштів у вигляді позики, які затверджені наказом № 2-1 від 27 жовтня 2015 року (а.с. 8-14). Згідно п. 4.8 вищевказаних Правил, підтвердженням згоди заявника на отримання позики є направлена на розгляд товариством заявка про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки (а.с. 10). Заявка про надання позики була оформлена та направлена [PERSON] на розгляд ТОВ «ВЕЛЛФІН» (а.с. 15-18). Вказана заявка містить електронний ідентифікатор, версії браузера, ІР адресу, розмір та строк позики, анкетні та паспортні дані позичальника, засоби електронного та мобільного зв`язку, адресу його проживання та інформацію про зайнятість (а.с. 15-18). Відповідно до договору ВП-180516 -3 від 18 травня 2016 року про переказ коштів (а.с. 26-28), 20 лютого 2017 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» за дорученням ТОВ «ВЕЛЛФІН» здійснило переказ [PERSON] грошових коштів в сумі 1 000 грн 00 коп (а.с. 25). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Свої зобов`язання за договором позики № 141759 від 20 лютого 2017 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» виконало. Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики № 141759 від 20 лютого 2017 року, повернення позики мало здійснюваться позичальником одним платежем 2 березня 2017 року в сумі 1 201 грн 00 грн, з яких: 1 000 грн 00 коп сума основого боргу за договором; 201 грн 00 коп - сплата процентів за користування позикою за період 20 лютого 2017 року до 2 березня 2017 року (а.с. 22-23). З наданої ТОВ «ВЕЛЛФІН» довідки щодо заборгованості за договором позики № 141759 від 20 лютого 2017 року вбачається, що станом на 28 лютого 2020 року за [PERSON] утворилась заборгованість на суму 42 754 грн 54 коп, яка включає в себе: 1 000 грн 00 коп - сума позики, 20 987 грн 00 коп - заборгованість за процентами згідно договору, 20 767 грн 00 коп - заборгованість за простроченими процентами. Загальна кількість днів прострочення позики становить 1094 календарних днів (а.с. 24). Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав та у передбачений договором позики № 141759 від 20 лютого 2017 року 10-денний строк - до 2 березня 2017 року не повернув грошові кошти (суму позики) у розмірі 1 000 грн 00 коп та нараховані проценти за користування позикою впродовж 30 днів у розмірі 201 грн 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якшо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики № 141759 від 20 лютого 2017 року ТОВ «ВЕЛЛФІН», як фінансова установа, надало [PERSON] суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 2 березня 2017 року, тобто на 10-й день дії договору . Таким чином, позикодавець - ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування отриманими як позика коштами у межах погодженого сторонами строку договору позики, тобто за період з 20 лютого 2017 до 2 березня 2017 року. Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Заявлена позивачем сума заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою, як зазначено у довідці станом на 28 лютого 2020 року, включає період з 20 лютого 2017 року до 28 лютого 2020 року, який виходить за межі строку надання позики. Крім того, суд вважає необхідним звернути увагу, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Справедливість та добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. За положеннями ч. 5 ст. 11, ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. На переконання суду умови договору позики № 141759 від 20 лютого 2017 року про сплату суттєво підвищених процентів після закінчення строку його дії суперечить принципу добросовісності. За таких обставин, суд приходить висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики № 141759 від 20 лютого 2017 року в розмірі 1 201 грн 00 коп, яка включає в себе 1 000 грн 00 коп - основний борг та 201 грн 00 коп - проценти за користування позикою за період з 20 лютого 2017 року до 2 березня 2017 року. В іншій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати відшкодовуються пропорційно до задоволених вимог. За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 63 грн 06 коп (2 102 грн 00 коп - сума судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду х 3 % - відсоток, на якій задоволені позовні вимоги ).

Outcome: partial