Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Сторони 07 лютого 1997 року зареєстрували шлюб у Новоселівській сільській раді Арбузинського району Миколаївської області. Від даних шлюбних відносин сторони мають двох неповнолітніх дітей. Оскільки сторони разом не проживають та не ведуть спільного господарства, мають різні погляди на життя та несумісність характерів, тому дані обставини змусили позивача звернутися з позовом до суду про розірвання шлюбу. До початку судового засідання позивач, через канцелярію суду, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному. Відповідачем до судового засідання подано заяву, згідно якої він не заперечував проти задоволення позовних вимог та просив слухання у справі провести за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як видно із свідоцтва про шлюб (а.с. 6), [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07 лютого 1997 року у Новоселівській сільській раді Арбузинського району Миколаївської області за актовим записом № 1. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На думку суду позивачем доведено, що сторони про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги не піклуються, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, внаслідок чого їх шлюб носить формальний характер. Сторони тривалий час разом не проживають. Позивач наполягала на розірванні шлюбу, а за такого суд не має права зобов'язати одного з подружжя зберегти сім'ю, якщо він категорично заперечує. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ст. 56 СК України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання, мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач настоює на розірванні шлюбу і вказує на те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Виходячи з наведеного, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved