Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 25 березня 1983 року Зестафонським районним ЗАГС Грузинської РСР, актовий запис №43. Неповнолітніх дітей не мають. В жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи що спільне життя з відповідачем не склалось з причин різних поглядів на життя, несумісності характерів. Спільне господарство не ведеться. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] Вважала подальше збереження шлюбу неможливим. Додатково зазначила, що відповідач зловживає алкогольними напоями, застосовує фізичне насильство, через що вона двічі викликала співробітників міліції. В 2009 році вона вже зверталася до суду з таким позовом, але через бажання зберегти сім'ю просила залишити позов без розгляду. Проте, з того часу відповідач не змінився, а отже подальше спільне проживання суперечило б її інтересам. [PERSON], повідомлений за місцем реєстрації про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Суд розглядає справу заочно, у відсутність відповідача, відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , що беруть участь у справі. Як встановлено судом сторони з 25 березня 1983 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Неповнолітніх дітей не мають. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, або заперечень. Суд приймає до уваги пояснення позивача щодо неможливості подальшого сумісного проживання та збереження шлюбу. Також суд приймає до уваги, що сторони не ведуть спільного господарства та побуту. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і вважає, що подальше збереження шлюбу не можливо, оскільки суперечило б інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Outcome: approved