Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «РАНТЬЕ» (далі - ТОВ «РАНТЬЕ») звернулося в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором, вимоги якого уточнило 26.07.2016 року. В обґрунтування позову покликалась на те, що згідно кредитного договору № Z19.021.73688, укладеного 03.09.2014 р. між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON], останній отримав кредит, в розмірі 7132,00 грн, за користування яким зобов'язався сплатити 1,99 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором та графіком щомісячних платежів. Банк повністю виконав свої зобов'язання згідно кредитного договору та надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером. 31.12.2015 року між ТОВ «РАНТЬЕ» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу №31/12-2, згідно якого ПАТ «Ідея Банк» відступив (передав у власність) ТОВ «РАНТЬЕ» з 31.12.2015 року право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконував, внаслідок чого станом на дату відступлення права вимоги 31.12.2015 року його заборгованість становила 8345,54 грн., з яких: 590,49 грн. - основний борг; 4424,39 грн. - прострочений борг; 3323,01 грн. - прострочені проценти; 7,65 грн. - строкові проценти. Після відступлення права вимоги відповідачем заборгованість не погашалася, у зв'язку з чим станом на 30.03.2016 р. він допустив виникнення заборгованості по кредиту в сумі 8345,82 грн., з яких: 5014,88 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3330,94 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 8345,82 грн. та судові витрати в сумі 1378,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте у позовній заяві просив розгляд справи провести у відсутності представника банку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоч про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в порядку передбаченому ст. 74 ЦПК України. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] 03.09.2014 р. був укладений кредитний договір № Z19.021.73688 (а.с. 19-20) (далі - Кредитний договір), згідно якого останній отримав кредит на поточні потреби в розмірі 7132,00 грн. (п. 1.1. Кредитного договору), за користування яким зобов'язався сплатити 1,9900 % річних від залишкової суми кредиту (п. 1.3 Кредитного договору), 4,6300 % щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості (п. 1.4 Кредитного договору), строком на 24 місяців (п. 1.2 Кредитного договору) та зобов'язався повернути кредит разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) і комісії згідно з умовами цього Договору. У відповідності до п. 1.7 Кредитного договору позичальник надав свою згоду на укладення за його рахунок договору добровільного страхування життя і доручив та дав розпоряджень банку: переказати в безготівковій формі кредитні кошти Страховику в частині суми страхового платежу, належного Страховику, через транзитний рахунок банку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач одержав та використав за цільовим призначенням кредитні кошти в сумі 7132,00 грн., про що свідчить Ордер-Розпорядження № 1 про видачу кредиту від 03.09.2014 року (а.с. 18) та меморіальний ордер № Z19.021.73688 від 03.09.2014 року (а.с. 25). Відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 31.12.2015 р. допустив виникнення заборгованості по кредиту в сумі 8345,54 грн., з яких: 590,49 грн. - основний борг; 4424,39 грн. - прострочений борг; 3323,01 грн. - прострочені проценти; 7,65 грн. - строкові проценти, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості (а.с. 21) та детальним розрахунком заборгованості (а.с. 38). 31.12.2015 року між ТОВ «РАНТЬЕ» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу № 31/12-2 (а.с. 12-17), згідно якого Клієнт (ПАТ «Ідея Банк», первісний кредитор) на підстав цього договору передає (відступає) Факторові (ТОВ «РАНТЬЕ», новому кредитору), а фактор набуває права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників, що міститься в Додатку № 2 , який є невід'ємною частиною цього договору (п. 4.1 договору факторингу), в тому числі права вимоги і за кредитним договором № Z19.021.73688 від 03.09.2014 року, що підтверджується витягом з додатку №2 до договору факторингу № 31/12-2 від 31.12.2015 року (акт прийому-передачі прав вимог) (а.с. 78). Відповідно до пункту 4.3 договору факторингу права вимоги до боржників, перелічених у реєстрі боржників, переходять до фактора від клієнта після підписання сторонами відповідного акту прийому-передачі прав вимоги. Після переходу прав вимоги до фактора останній стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Згідно пункту 4.4 договору факторингу відступлення прав вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників. Як визначено у вищенаведеному договорі факторингу права вимоги - це повний обсяг прав вимоги клієнта до боржника за кредитним договором, всіх пов'язаних із такими правами грошової вимоги прав клієнта щодо позичальника за кредитним договором, які наявні на день переходу прав вимоги, а також ті, які виникнуть у майбутньому, включаючи але не обмежуючись щодо сум кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, плат, неустойок (штрафів, пень) та інших платежів, що підлягають оплаті у відповідності до умов кредитного договору. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У відповідності до ст. 1079 ЦК України клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності, а фактором - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ч. 1 ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. ТОВ «РАНТЬЕ» на адресу [PERSON] (відповідач) було направлено повідомлення, про укладення між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «РАНТЬЕ» 31.12.2015 року договору факторингу, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги ТОВ «РАНТЬЕ» за кредитним договором Z19.021.73688 від 03.09.2014 року, укладеними між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] (а.с. 11, 36, 37, 88 зворот) та повідомлено, що його заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31.12.2015 року становить 8345,54 грн. Однак, відповідач і в подальшому взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, згідно виписки з особового рахунку здійснив останній платіж по погашенню кредиту 15.10.2015 року, що підтверджується випискою з особового рахунку [PERSON] (а.с. 24), у зв'язку з чим станом на 30.03.2016 р. допустив виникнення заборгованості по кредиту в сумі 8345,82 грн., з яких: 5014,88 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3330,94 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості (а.с. 22). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним Кредитним договором, відповідачем по справі суду не представлено. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін та наявність заборгованості за кредитним договором № Z19.021.73688 від 03.09.2014 року, та те, що відповідач не подав суду жодних доказів, які би спростували позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору (платіжне доручення № 527 від 31.03.2016 року, а.с. 1). На підставі викладеного, відповідно 261, 526, 549, 611, 612, 631, 1049, 1050, 1054, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 208-209, 212-215, 2224-226 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved