Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю - підприємство «Продмашстрой» звернулось до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.10.2018 року відповідач був прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів. 08.10.2018 року між підприємством та відповідачем був укладений договір позики на суму 8500 грн., цільове призначення позики - проходження навчання та оформлення водійського посвідчення категорії Е. 19.10.2018 року між підприємством та відповідачем був укладений договір позики на суму 6000 грн., цільове призначення позики - проходження навчання з метою отримання свідоцтва про право перевезення небезпечних вантажів. За умовами цих договорів у випадку звільнення позичальника з роботи (з ініціативи роботодавця чи за власним бажанням позичальника) до моменту повернення усієї суми позики, то вона має бути повернута позичальником в день звільнення. У випадку звільнення позичальника з роботи раніше п`яти років з моменту підписання договору, позичальник сплачує неустойку за організаційні витрати підприємства на організацію послуг щодо видачі позики в розмірі 300% від суми позики. 02.10.2019 року [PERSON] було звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул. Також йому були направлені листи про необхідність отримання трудової книжки та сплати суми боргу за договорами позики. З нарахованої заробітної плати відповідача в рахунок погашення боргу за договорами позики було утримано 3773,86 грн. Таким чином, загальна сума боргу за договорами позики становить 10726,14 грн. та сума неустойка 43500 грн., що загалом становить 54226,14 грн. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 08.10.2018 року у сумі 4726,14 грн., неустойку в сумі 25500 грн., заборгованість за договором позики від 19.10.2018 року у сумі 6000 грн., неустойку в сумі 18000 грн., що загалом становить 54226,14 та судові витрати в сумі 2007 грн. 02.03.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю - підприємство «Продмашстрой» звернулось до суду з заявою про уточнення позовних вимог, в якій просило крім заборгованості за договорами позики, стягнути з відповідача відповідно до ст. 130 КЗпП України матеріальні збитки, спричинені ним підприємству за порушення режиму сну та відпочинку під час керування транспортним засобом в сумі 9618 грн. та в сумі 340 грн., за оплату послуг перекладача та нотаріальне посвідчення документів в сумі 1700 грн. 22.04.2020 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати наказ від 02.10.2019 року №42-к незаконним, визнати недійсним запис у його трудовій книжці про звільнення за прогул та змінити формулювання причини звільнення, вказавши, що він звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, стягнути грошову компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з невидачею трудової книжки за період з 02.10.2018 року по день винесення судом рішення. 18.11.2019 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні. 10.06.2020 року судом постановлено ухвалу про відмову в прийнятті зустрічного позову. 10.06.2020 року судом постановлено протокольну ухвалу про відмову у прийнятті до розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства «Продмашстрой» про уточнення позовних вимог, яка була подана до суду 02.03.2020 року. В судовому засіданні представник позивача Канунніков О.О. підтримав заявлений позов, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суду пояснила, що при прийомі на роботу [PERSON] мав усі необхідні категорії водія, ніяких коштів він на руки не отримував. Перед видачою позики позивач мав отримати від [PERSON] заяву на отримання позики із зазначенням мети позики або її цільового призначення. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 04.10.2018 року [PERSON] був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю-підприємства «Продмашстрой» водієм автотранспортних засобів, що підтверджується копією наказу про прийняття на роботу від 03.10.2018 року №31-к. 08.10.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю-підприємством «Продмашстрой» та [PERSON] був укладений договір безвітсоткової позики, за умовами якого відповідач, як позичальник, отримав безпроцентну позику на суму 8500 грн. з цільовим призначенням - проходження навчання та оформлення водійського посвідчення категорії Е (п.п. 1.1., 1.2 договору). Позика видається позичальнику готівкою з каси підприємства або перераховується на його банківську картку. Позика вважається наданою позикодавцем позичальнику з моменту передання грошей, що підтверджує оформлений належним чином видатковий касовий ордер (п.п. 3.2., 3.3. договору). Позика видається строком на п`ять років з моменту підписання даного договору. У випадку звільнення позичальника з роботи (з ініціативи роботодавця чи за власним бажанням позичальника) до моменту повернення усієї суми позики, то вона має бути повернута позичальником в день звільнення. У випадку звільнення позичальника з роботи (з ініціативи роботодавця чи за власним бажанням позичальника) раніше, ніж п`ять років з моменту підписання даного договору, позичальник сплачує неустойку за організаційні витрати підприємства на організацію послуг, вказаних у п.1.2.договру, у розмірі 300% від суми позики (п.п. 4.1., 4.4. договору). 08.10.2018 року [PERSON] отримав в касі Товариства з обмеженою відповідальністю-підприємства «Продмашстрой» грошові кошти в сумі 8500 грн. відповідно до договору позики від 08.10.2018 року, що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 08.10.2018 року. 19.10.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю-підприємством «Продмашстрой» та [PERSON] був укладений договір безвітсоткової позики, за умовами якого відповідач, як позичальник, отримав безпроцентну позику на суму 6000 грн. з цільовим призначенням - оформлення та отримання особової картки водія, проходження навчання робітником з метою отримання свідоцтва на право перевезення небезпечних вантажів (п.п. 1.1., 1.2 договору). Позика видається позичальнику готівкою з каси підприємства або перераховується на його банківську картку. Позика вважається наданою позикодавцем позичальнику з моменту передання грошей, що підтверджує оформлений належним чином видатковий касовий ордер (п.п. 3.2., 3.3. договору). Позика видається строком на п`ять років з моменту підписання даного договору. У випадку звільнення позичальника з роботи (з ініціативи роботодавця чи за власним бажанням позичальника) до моменту повернення усієї суми позики, то вона має бути повернута позичальником в день звільнення. У випадку звільнення позичальника з роботи (з ініціативи роботодавця чи за власним бажанням позичальника) раніше, ніж п`ять років з моменту підписання даного договору, позичальник сплачує неустойку за організаційні витрати підприємства на організацію послуг, вказаних у п.1.2.договру, у розмірі 300% від суми позики (п.п. 4.1., 4.4. договору). 19.10.2018 року [PERSON] отримав в касі Товариства з обмеженою відповідальністю-підприємства «Продмашстрой» грошові кошти в сумі 6000 грн. відповідно до договору позики від 19.10.2018 року, що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 19.10.2018 року. 02.10.2019 року [PERSON] було звільнено з роботи за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією наказу від 02.10.2019 року №42-к. Листами від 04.10.2019 року №3/3 та від 18.10.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю-підприємство «Продмашстрой» повідомило [PERSON] про розірвання трудового договору та необхідність виплати боргу за договорами позики. 16.10.2019 року [PERSON] звернувся до позивача з листом, в якому просив вихідну допомогу при звільненні та грошову компенсацію за невикористану відпустку при звільненні перерахувати в рахунок погашення боргу за договором займу (на навчання). Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] дійсно отримав за договорами позики грошові кошти в сумі 8500 грн. та 6000 грн. Частково відповідач повернув суму позики в розмірі 3773,86 грн. Таким чином, відповідач неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання, які виникли у нього з договорів позики від 08.10.2018 року та від 19.10.2018 року, внаслідок чого виникла заборгованість за договором позики від 08.10.2018 року в сумі 4726,14 грн. та за договором позики від 19.10.2018 року в сумі 6000 грн. Оскільки відповідач неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання, то зазначені суми заборгованості підлягають примусовому стягненню з відповідача на користь позивача. Доводи представника відповідача, якими вона обґрунтувала заперечення проти позовних вимог, зазначених висновків суду не спростовують та не заслуговують на увагу. Щодо позовних вимог про стягнення неустойки за договором від 08.10.2018 року в сумі 25550 грн. та за договором від 19.10.2018 року в сумі 18000 грн. суд відзначає наступне. З аналізу наданих договорів позики та наведених норм права вбачається, що заявлені до стягнення, як неустойка, грошові кошти не є неустойкою, оскільки за своєю природою неустойка є фінансовою санкцією для боржника, яка застосовується до нього у випадку невиконання або неналежного виконаного ним свого зобов`язання за укладеним договором. В залежності від виду неустойки (штраф чи пеня) вона має різні механізми нарахування (одноразово чи щоденно), виходячи з суми невиконаного зобов`язання. Неустойка не може бути компенсацією організаційних витрат позивача на організацію послуг, щодо видачі позики відповідачу, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими. З урахуванням наведеного та обставин, встановлених в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення сум позики в розмірі 4726,14 грн. та 6000 грн., що загалом становить 10726,14 грн. Решта позовних вимог задоволенню не підлягає через їх необґрунтованість. Згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 379,97 грн. (19,78% від судового збору в сумі 1921 грн.).

Outcome: partial