Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Сторони та їх представники у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що [PERSON], 22 жовтня 1966 року зареєструвала шлюб з [PERSON] (свідоцтво про одруження серії [NUMBER]). В період знаходження в зареєстрованому шлюбі та проживаючи однією сім'єю, на сумісні кошти вони побудували домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Дане домоволодіння побудоване на не приватизованій земельній ділянці, площею 0,15 гектарів, що підтверджується довідкою виданої 22 жовтня 2013 року за №1169 де вказано, що земельна ділянка, яка знаходиться за вищевказаною адресою не приватизована і призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Проте, [PERSON] [INFO] помер (Свідоцтво про смерть видане виконавчим комітетом Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, 13.12.1995 року за [NUMBER]). Після його смерті відкрилась спадщина за законом, так як за свого життя він заповіт не залишав. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка, як єдиний спадкоємець першої черги за законом (ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року) звернулася до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тобто вона вважається такою, що прийняла спадщину згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року. Так, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на ? частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Друга частина вказаного домоволодіння повинна належати [PERSON], як дружині померлого, оскільки будівництво будинку відбувалося сторонами сумісними силами та за спільні кошти під час знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю на підставі ст. 22 КОБІС України, якою визначено, що позивачці повинно належати ? частина майна. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право власності на частину домоволодіння на підставі ст. 22 КОБІС України та на отримання свідоцтва про право на частину спадщину за законом. Однак в видачі даних свідоцтв їй було відмовлено, про що державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.11.2013 року за №3560/02-31, в якій зазначено, що видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцю неможливо, оскільки відповідно до вимог п. 4.15. п.4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5), видача свідоцтва про право на спадкове майно, яке підлягає реєстрація, проводиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцю, які позивачка нотаріусу не надала. Також судом встановлено, що згідно листа від 05.11.2013 року за №1882/13, наданого на запит нотаріуса, Комунальним підприємством « Новомосковськ міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради повідомлено, що право власності на будинок [ADDRESS] на ім'я [PERSON] станом на 04.12.2004 рік не зареєстровано. Відповідно до ст. 25 ЦК України правоздатність особи (здатність мати права та обов'язки) припиняється в момент її смерті. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи, що до Позивачки перейшли права власності на житловий будинок, проте вона не має можливості оформити законодавчі документи у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом. Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Приписами ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно з абз. 4 п. 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N20/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус для видачі свідоцтва про право на спадщину вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивачки на вищезазначене спадкове майно, а її позовні вимоги не суперечать чинному законодавству і не порушують прав третіх осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved