Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

ТОВ «Прикарпатські послуги» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання договорів прокату, стягнення боргу в сумі 6193 грн. та стягнення судового збору. В позовній заяві вказано, що в період з 03.09.2008 року по 27.11.2010 року між сторонами було укладено 9 договорів прокату холодильників на безстроковий термін із визначеною платою в місяць по кожному договору. Відповідач плату за прокат частково вносила з часу отримання даного товару, однак за несвоєчасну щомісячну плату утворилась заборгованість відповідача перед позивачем станом на 10.11.2013 року в сумі 6193 грн. В зв'язку з невиконанням умов договору позивач також просив розірвати договори прокату №1556 від 03.09.2008 року, №1557 від 03.09.2008 року, №1978 від 01.09.2009 року, №1709 від 13.11.2008 року, №1979 від 01.09.2009 року, №1982 від 01.09.2009 року, №2391 від 30.08.2010 року, №2392 від 30.08.2010 року, №2644 від 27.11.2010 року укладені між ТОВ «Прикарпатські послуги» та [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не прибув і про причину своєї неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між ТОВ «Прикарпатські послуги» та [PERSON] було укладено договори прокату холодильників №1556 від 03.09.2008 року, №1557 від 03.09.2008 року, №1978 від 01.09.2009 року, №1709 від 13.11.2008 року, №1979 від 01.09.2009 року, №1982 від 01.09.2009 року, №2391 від 30.08.2010 року, №2392 від 30.08.2010 року, №2644 від 27.11.2010 року у формі замовлення - зобов'язання (а.с.а.с.5-13). Плату відповідач вносила позивачу частково, що підтверджено довідкою-розрахунком боргу (а.с.14). Вартість даних холодильників становить 1800 грн., заборгованість по платежах за прокат станом на 01.11.2013 року становить 4233 грн. , що підлягає стягненню з відповідача. Як слідує зі ст..787-789 ЦК України за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов'язується передати рухому річ наймачеві у користування за плату на певний строк. Договір прокату є договором приєднання. Наймодавець може встановлювати типові умови договору прокату. Договір прокату є публічним договором. Предметом договору прокату є рухома річ, яка використовується для задоволення побутових невиробничих потреб. Предмет договору прокату може використовуватися для виробничих потреб, якщо це встановлено договором. Плата за прокат речі встановлюється за тарифами наймодавця. За вимогами ч.2 ст..651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Що стосується нарахованої пені в сумі 160 грн., то дана вимога щодо стягнення цієї суми є частково обґрунтованою, оскільки тільки в договорах №2391 від 30.08.2010 року, №2644 від 27.11.2010 року та №2392 від 30.08.2010 року, обумовлено сплату пені у разі несвоєчасного розрахунку по платі за прокат, а тому підлягає стягненню тільки 53.1 грн. пені. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З врахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 651, 787-789 ЦК України,

Outcome: partial