Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдом» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яку мотивовано тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдом» (далі - ТОВ «Укрдом») є власником будівлі гуртожитку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У цьому гуртожитку у кімнаті №26 зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які за місцем реєстрації не проживають з 2006р., а їх фактичне місце проживання позивачу не відомо. Відповідачі не є співвласниками зазначеного житлового будинку, не є членами родини позивача. Будь-якого дійсного договору з власниками житлового будинку щодо користування ним, відповідачі не мають. У зв`язку із тим, що відповідачі відсутні за місцем реєстрації без поважних причин понад встановленні строки, вони втратили право користування житловим приміщенням. Тому, ТОВ «Укрдом» звернулося до суду з позовом і просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування кімнатою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 09.02.2021р. від представника відповідачів, адвоката Фоменка Д.А. до суду надійшов відзив, у якому він заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки позивачем не доведено, що відповідачі без поважних причин не проживають більше шести місяців за адресою: [ADDRESS] , а також не доведено факту порушення прав позивача. Відповідачі правомірно вселились у кімнату [ADDRESS] ще у 1995р. Відповідачі не мають у власності іншого житла, а тому кімната в гуртожитку до теперішнього часу залишається їх єдиним місцем проживання. Придбавши будинок гуртожитку, власник неодноразово намагався виселити мешканців гуртожитку із займаних приміщень, а після невдалих спроб виселити мешканців у судовому порядку, почав штучно погіршувати умови проживання. Зокрема, власник перестав здійснювати поточний ремонт внутрішньобудинкових мереж будівлі гуртожитку, усувати аварійні ситуації, розірвав договори на постачання теплової та електричної енергії, газу, тощо. Внаслідок чого будинок був відключений від водопостачання, водовідведення та опалення. Такі неправомірні дії власника призвели до того, що дехто з мешканців гуртожитку залишив житло, а ті кому нікуди було подітись, почали відстоювати свої права та звертатись зі скаргами до органів місцевого самоврядування, правоохоронних органів та прокуратури. Оскільки в будинку гуртожитку відсутні належні умови для проживання, серед яких: відсутність електроенергії, газу, водопостачання та водовідведення, а також відсутність теплопостачання в зимовий період, тому відповідачі з поважних причин вимушені тимчасово мешкати не в гуртожитку, а у своїх родичів, знайомих або друзів. При цьому, в гуртожитку, у кімнаті №26 залишаються всі речі та майно відповідачів, які з періодичністю залишаються з ночівлею у кімнаті гуртожитку, що перериває строк тимчасової відсутності. Вважає акти обстеження від 15.09.2015р., від 20.12.2019р. недопустимими доказами, оскільки їх складено в односторонньому порядку представниками власника гуртожитку, без врахування поважності причин відсутності відповідачів та факту неодноразового повернення до житлового приміщення. Просив суд відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідачів судові витрати на оплату правничої допомоги по справі в загальній сумі 3000грн., по 1000грн. на кожного. Представник позивача Краснобаєв О.А. у вступному слові позовні вимоги підтримав та пояснив, що ТОВ «Укрдом» є власником будівлі гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані у кімнаті [ADDRESS] , проте за місцем реєстрації з 2006 року не проживають, поважних причин не проживання не мають. Просив визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування кімнатою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідачів Фоменко Д.А. у вступному слові заперечував проти задоволення позовних вимог, надав пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що позов необґрунтований, відповідачі не заперечують, що вони не проживають у спірній кімнаті, проте з поважних причин, так як з моменту придбання позивачем будівлі гуртожитку за адресою: [ADDRESS] позивач перестав утримувати будівлю гуртожитку у належному стані, не здійснював ні поточного, ні капітального ремонту, розірвав договори на постачання теплової, електричної енергії, газу. Внутрішньобудинкові системи електропостачання знаходяться у неналежному стані, що робить неможливим використання даного приміщення для проживання. Крім того, у гуртожитку відсутнє опалення у зимовий період, у зв`язку із чим мешканці вимушені здійснювати обігрів своїх кімнат за допомогою електрообігрівачів. Електрична проводка перебуває в аварійному стані, що робить проживання у кімнаті гуртожитку пожежно небезпечним. У зв`язку із цим, відповідачі були вимушені винаймати житло, тимчасово проживати у родичів та своїх знайомих. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у вступному слові позов не визнала та пояснила, що вона з відповідачами вимушено не проживає у зазначеній кімнаті гуртожитку, оскільки умови проживання у будівлі гуртожитку не прийнятні, системи електропостачання перебувають у аварійному стані, відсутнє опалення, гаряче водопостачання, санітарно - технічний стан будівлі незадовільний. Вказане унеможливлює їх проживання у спірній кімнаті, у зв`язку із чим вони були вимушені винаймати житло. Кімната зачинена на замок, їх речі та майно залишаються у кімнаті гуртожитку. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Додатково пояснив, що приміщення гуртожитку знаходиться у незадовільному, аварійному стані: електропроводка небезпечна, не ізольована, були випадки короткого замикання, у кімнатах відсутнє опалення, гарячої води також немає. У гуртожитку, санітарно - технічний стан незадовільний, на кухні повна антисанітарія, душова кімната відсутня. Взимку мешканці вимушені проживати у своїх знайомих, родичів, оскільки жити в таких умовах не можливо. З 2008 року санітарно - технічний стан не поліпшився. Якби власник будівлі гуртожитку зробив ремонт, створив належні умови для проживання, то він з сім`єю повернувся би до кімнати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача Фоменко Д.А. надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в задоволенні позову просив відмовити повністю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона з 1998р. проживає у кімнаті [ADDRESS] . Її влаштовують умови проживання. Чому відповідачі виїхали їй не відомо. В її кімнаті є вода, світло. Централізоване опалення та гаряча вода відсутня, проте вона використовує обігрівач. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] . З 2004р. по теперішній час призначена на посаду коменданта гуртожитку. Їй відомо, що відповідачі не проживають у кімнаті [ADDRESS] дуже давно. Чому відповідачі не проживають за вказаною адресою їй не відомо. У будівлі гуртожитку за адресою: [ADDRESS] із 36 кімнат, мешкає - 13. У кімнатах є вода, світло, газ. Централізоване опалення відсутнє, у зв`язку із тим, що мешканці гуртожитку від нього відмовилися самостійно, можливості його оплачувати у них не було. Умови для проживання достатні. У 2009 році здійснено заміну електричних кабелів (дротів), системи водопостачання, каналізації. Для опалення приміщення використовує електричний конвектор. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 163 ЖК України передбачено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. З матеріалів справи вбачається, що будівля гуртожитку, розташована за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить ТОВ «Укрдом» (код ЄДРПОУ 41280751), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.04.2020р. №206411512. Відповідно до копії повідомлення Сєвєродонецької міської ради від 10.12.2019р. №6442 у кімнаті №26 гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , станом на 04.12.2019р. зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказана обставина також підтверджується копією відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМСУ у Луганській області від 02.09.2015р. Згідно з актом обстеження від 20.12.2019р. у кімнаті №26 з 2010 року по 20.12.2019 року сім`я [PERSON] не мешкає. Зі слів сусідів відповідачі винаймають квартиру, адреса якої їм невідома. Згідно копії рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25.09.2006р. (справа №2-4337/06), позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод при володінні, користуванні та розпорядженні жилим приміщенням, шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] з кімнати № [NUMBER] будівлі гуртожитку за адресою: [ADDRESS] залишено без задоволення. З копії акту обстеження гуртожитку по [ADDRESS] від 15.04.2008р., при візуальному обстеженні гуртожитку виявлено, що санітарно - технічний стан гуртожитку незадовільний. Згідно копії листа КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» №11-343 від 16.03.2021р., КП СТКЕ не надає послугу з централізованого опалення в будівлю гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , власником якого є ТОВ «Укрдом». Відповідно до копії листа ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» вих. №08-06-230 від 18.03.2021р., в будівлю гуртожитку за адресою: [ADDRESS] послуга постачання теплової енергії не надається. Після закінчення опалювального сезону 2005-2006рр. до ДП «Свєродонецька ТЕЦ» заяв від власника або балансоутримувача будівлі за зазначеною адресою щодо підключення будівлі до централізованого опалення не надходило. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010 року визнано, що втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. В порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачі без поважних причин не проживають за зареєстрованим місцем проживання та втратили інтерес до права користування житлом. Матеріали справи не містять наявних обставин, які б дали право визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Крім того, втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло, правомірність застосування якого за обставинами цієї справи позивачем не доведено. Стороною позивача не надано суду належних доказів на підтвердження того, що відповідачі не проживають в спірній кімнаті без поважних на те причин більше шести місяців та як наслідок втратили право користування нею. Позов мотивовано тим, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації з 2006р., а їх фактичне місце проживання позивачу не відомо, а тому втратили право на користування кімнатою [ADDRESS] . Однак доказів, які б підтверджували те, що відповідачі постійно мешкають в іншому житлому приміщенні без поважних причин, суду не надано. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі припинили проживати у кімнаті гуртожитку за місцем реєстрації, оскільки власник будинку неодноразово намагався виселити їх із займаного приміщення, а після невдалих спроб виселити, в тому числі і в судовому порядку, почав штучно погіршувати умови проживання. Зокрема, перестав здійснювати поточний ремонт внутрішньобудинкових мереж будівлі гуртожитку, усувати аварійні ситуації, розірвав договір на постачання централізованого опалення, внаслідок чого відсутні належні умови для проживання. Судом встановлено, що у кімнаті [ADDRESS] і досі залишаються особисті речі та майно відповідачів. Стороною позивача не надано суду беззаперечних доказів на підтвердження відсутності відповідачів за місцем реєстрації з 2006 року (як вказано позивачем в позовній заяві) без поважних на те причин, так як в ході розгляду справи, судом встановлено, що відповідачі залишили своє місце проживання через відсутність належних умов для проживання, серед яких крім іншого, відсутність теплопостачання у зимовий період. Крім того, відповідачі заперечують проти пред`явлених позовних вимог, зазначають, що вимушено не проживають у кімнаті гуртожитку, з періодичністю залишаються у кімнаті з ночівлею. Разом з цим, суд вважає недопустимими доказами акти обстеження від 17.09.2015р. та від 20.12.2019р., оскільки акти складені представниками власника гуртожитку без врахування поважності причин відсутності відповідачів та факту неодноразового повернення останніх до кімнати гуртожитку. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдом» та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються. Щодо стягнення з позивача на користь відповідачів витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000грн. по 1000грн. на кожного з відповідачів суд відзначає наступне. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Суду було надано копії договорів про надання правової допомоги від 22.01.2021р. та від 25.01.2021р., копію додаткової угоди №1 до договору б/н від 22.01.2021р. про надання правової допомоги, копії квитанцій №1, №2, №3 від 25.01.2021р. про оплату послуг адвоката, згідно з якими вартість послуг адвоката у цій справі становить 1000грн. на кожного. Враховуючи вимоги ЦПК України та наявність доказів на підтвердження отримання професійної правничої допомоги, її визначену сторонами вартість, яка була сплачена відповідачами, з позивача підлягає до стягнення на користь відповідачів сума витрат на правничу допомогу у розмірі 3000грн. по 1000грн. на кожного.

Outcome: approved