Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

ТОВ «Рівнетеплоенерго», діючи через свого представника, звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 86997,86 грн. заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання до багатоквартирного будинку, що по [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] . За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного внесення поточних платежів, станом на 01.10.2020 року за ним утворилася заборгованість за надані послуги з теплопостачання перед ТОВ «Рівнетеплоенерго» у розмірі 86997,86 грн. Не погоджуючись із позовними вимогами від відповідача до суду надійшов відзив від 26.02.2021 року. Позовні вимоги визнає частково. Відповідач свої заперечення обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу №3892 від12.11.2007 року набув право власності на квартиру [ADDRESS] , та проживав за вказаною адресою до липня 2012 року. Після розлучення з [PERSON] відповідач змінив місце проживання. З лютого 2020 року продовжив проживати за вказаною адресою, відповідно у період з 2012 року по 2020 рік не проживав та не користувався послугами наданими позивачем. Крім того, згідно наданої роздруківки позивач здійснює нарахування з травня 2014 року з розрахунком на 6 осіб, однак в даній квартирі було прописано 2 особи з 19.09.2013 року по 21.09.2016 року, 3 особи з 21.09.2016 року по 16.11.2016 року, 6 осіб з 16.11.2016 року по 12.03.2019 року, 5 осіб з 12.03.2019 року по 11.01.2020 року, 3 особи з 11.01.2020 року, 4 особи з 21.02.2020 року. Відповідач зазначає, що розрахунок відображений у роздруківці не відповідає фактичним даним. Просить суд застосувати положення ст.257 ЦК України до заборгованості, яка виникла з 2014 року по січень 2018 року. Ухвалою суду від 09.02.2021 р. відкрито спрощене позовне провадження по справі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав та мотивів наведених у відзиві. Зазначив, що оборотна відомість не є належним розрахунком заборгованості. Вважає, що нарахування проводилося не правильно, оскільки у квартирі є лічильник, а відповідач проводив нарахування по кількості зареєстрованих осіб, а також про зміну кількості зареєстрованих осіб у квартирі повідомляв відповідача у телефонному режимі. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення за адресою [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] Відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про теплопостачання», п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч.1 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст.67,68 ЖК України, відповідач зобов`язаний своєчасно, а саме щомісячно, здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Розрахунок вартості наданих Товариством послуг з теплопостачання здійснюється відповідно до тарифів затверджених рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради №137 від 09 жовтня 2008 року, №6 від 04 січня 2011 року та постановами НКРЕКП «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ТзОВ «Рівнетеплоенерго» №449 від 23 квітня 2014 року, №569 від 23 травня 2014 року, №664 від 13 червня 2014 року, №792 від 27 червня 2014 року, №146 від 17 жовтня 2014 року, №1171 від 31 березня 2015 року, №174 від 21 травня 2015 року, №1101 від 09 червня 2016 року та №1536 від 28 грудня 2017 року, №1791 від 11 грудня 2018 року. Надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води здійснювалося у відповідності до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов`язки споживача і виконавця, а також інші питання. Як вбачається яз дослідженого в судовому засіданні витягу оборотної відомості по особовому рахунку № [NUMBER] , квартиронаймач [PERSON] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного внесення поточних платежів за послуги теплопостачання станом на 01.10.2020 року виникла заборгованість за надані ТОВ «Рівнетеплоенерго» послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 86997,86 грн. Відповідно до ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Відповідно до ст.322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно дост.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2055 року №630 передбачено, що оплата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що у квартирі [ADDRESS] є лічильник, а також доказів того, що відповідач повідомляв позивач про зміну кількості зареєстрованих осіб у квартирі, альтернативного розрахунку відповідачем не надано. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Наслідки спливу позовної давності визначені статтею 267 ЦК України. Частиною третьою вказаної статті закріплено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Частиною 2 ст.258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 253 ЦК України, визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Так позивач пред`явив вимогу про стягнення заборгованості за період поза межами строку позовної давності. Позовна заява пред`явлена до суду 27.01.2021 р. (вх. № 5197/21вх). Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за період із січня 2018 року (в межах строку позовної давності) по жовтень 2020 року (в межах заявлених позивачем позовних вимог). За розрахунками суду, за період із лютого 2018 року по жовтень 2020 року заборгованість становить 61150,68 грн., яка й підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2270 грн. Позов задоволено на 70,29 % (61150,68 грн. : 86997,86 грн. х 100). В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у сумі 1595,59 грн.(2270грн. х 70,29%).

Outcome: partial