Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

ТОВ «Науково-практичний центр нейрореабілітації «НОДУС» звернулося з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків. Позивач зазначав, що 21 липня 2016 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено трудовий договір № 118, відповідно до якого останній зобов`язувався виконувати посадові обов`язки водія спеціалізованого автотранспорту: машини швидкої допомоги ТОВ «НПЦНР «НОДУС». Того ж дня між позивачем та відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність № 21-07/16. За даним договором відповідач приймає на себе повну матеріальну відповідальність за псування, пошкодження, виведення з ладу обладнання, зокрема автомобіля марки «ЗАЗ TF 69YO державний номер [NUMBER] , що буде використовуватися ним протягом усього строку дії цього договору. 30 жовтня 2018 року приблизно 0 13 год. 10 хв. відповідач, виконуючи свої трудові обов`язки, керуючи автомобілем марки ЗАЗ TF 69YO державний номер [NUMBER] , рухаючись по вулиці Булаховського, 2 в місті Києві, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Опель», державний номер [NUMBER] , що рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого вчинив з ним зіткнення. Під час ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження, про що складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 219156. В той же день відповідачем надано позивачу службову записку про факт ДТП та позивачем видано наказ про створення комісії з розслідування нещасного випадку № 36-орг., якою складено протокол про пошкодження автомобіля марки ЗАЗ TF 6940 державний номер [NUMBER] та замовлено експертну оцінку. Відповідно до експертного звіту № 624-ф/18 від 30.10.2018 р., внаслідок пошкодження вищевказаного автомобіля позивачу нанесена матеріальна шкода у розмірі 42330 грн. 61 коп. Згідно із рахунком-фактурою № СЧ-0009895 від 05.11.2018 р., відновна вартість автомобіля становить 58677 грн. 79 коп. 03 грудня 2018 року, згідно із наказом 47-К, відповідача було звільнено з посади на підставі його заяви від 14.11.2018 р. за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Оскільки відповідач добровільно відмовляється відшкодувати завдану позивачу шкоду, останній вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 42 330 грн. 61 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн. В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Науково-практичний центр нейрореабілітації «НОДУС» Харченко Н.О. позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі. Зокрема пояснив, що відповідач своїми протиправними діями, а саме вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, заподіяв позивачу пряму дійсну шкоду, яка є підставою для настання матеріальної відповідальності. В судовому засідання відповідач [PERSON] позов не визнав, обґрунтовуючи тим, що шкода в розмірі середньомісячного заробітку відшкодована ним у повному обсязі при остаточному розрахунку при звільненні, а зверх середньомісячного заробітку він не зобов`язаний відповідати за завдану підприємству шкоду, оскільки не належить до категорії працівників, з якими укладається договір про повну матеріальну відповідальність. Судом встановлено, що 21 липня 2016 року між ТОВ «Науково-практичний центр нейрореабілітації «НОДУС» та відповідачем [PERSON] було укладено трудовий договір № 118, відповідно до якого останній зобов`язувався виконувати посадові обов`язки водія спеціалізованого автотранспорту: машини швидкої допомоги ТОВ «НПЦНР» НОДУС» (а.с.6). 21 липня 2016 року між ТОВ «Науково-практичний центр нейрореабілітації «НОДУС» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про повну матеріальну відповідальність № 21-07/16. За даним договором відповідач приймає на себе повну матеріальну відповідальність за псування, пошкодження, виведення з ладу обладнання, зокрема, автомобіля марки «ЗАЗ TF 69YO державний номер [NUMBER] , що буде використовуватися ним протягом усього строку дії цього договору (а.с.8). Як вбачається із службової записки, складеної [PERSON] на ім`я директора ТОВ «НПЦНР» НОДУС», 30.10.2018 р. під час виконання ним своїх посадових обов`язків, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ TF 69YO державний номер [NUMBER] , він потрапив у ДТП, внаслідок якого вказаний автомобіль зазнав пошкоджень (а.с.10). Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення, 30.10.2018 р. приблизно 15 год. 05 хв., керуючи автомобілем марки ЗАЗ TF 6940 державний номер [NUMBER] , рухаючись по вулиці Булаховського, 2 в місті Києві, [PERSON] не надав перевагу в русі автомобілю марки «Опель», державний номер [NUMBER] , що рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого вчинив з ним зіткнення (а.с.9). Відповідно до експертного звіту № 624-ф/18 від 30.10.2018 р. про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу ЗАЗ TF 6940 державний номер [NUMBER] , внаслідок пошкодження вищевказаного автомобіля позивачу нанесена матеріальна шкода у розмірі 42330 грн. 61 коп. (а.с.13-35). Згідно із рахунком-фактурою № СЧ-0009895 від 05.11.2018 р., відновна вартість автомобіля становить 58677 грн. 79 коп. (а.с.38-39). Наказом 47-К від 03 грудня 2018 року відповідача було звільнено з посади на підставі його заяви від 14.11.2018 р. за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с.31). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Пленум Верховного Суду України в постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснив, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести витрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Пряма дійсна шкода є саме підставою, що зумовлює перевірку умов можливості настання матеріальної відповідальності працівника. За наявності шкоди для настання матеріальної відповідальності необхідні ще три умови: протиправна поведінка працівника, причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і результатом у вигляді шкоди, що настала, і вина працівника. Крім того, згідно ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 КЗпП укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. У відповідності до ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24 передбачено перелік посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на збереження, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва. Пленум Верховного Суду України у постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначає, що суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі ст. ст. 130, 135-3, 137 КЗпП України, залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Відповідно до ст. 138 КЗпП, обов`язок доказування наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним орган. Відсутність підстави чи хоча б однієї з умов матеріальної відповідальності виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності. З письмових матеріалів справи, а саме з протоколу про пошкодження автомобіля TF 6940 державний номер [NUMBER] , складеного комісією з розслідування нещасного випадку, вбачається, що відповідач [PERSON] водій медичного транспортного засобу ТОВ «НПЦНР» НОДУС», 30 жовтня 2018 року, керуючи автомобілем TF 69YO державний номер [NUMBER] , порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з іншим автомобілем. Автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.12). З подорожнього листа службового легкового автомобіля №1412, вбачається, що відповідач [PERSON] 30 жовтня 2018 року о 08:00 год. отримав для здійснення трудових обов`язків автомобіль TF 69YO державний номер [NUMBER] , про свідчить його підпис в подорожньому листі. Факт порушення відповідачем ПДР і вчинення ним адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлений постановою Святошинського районного суду м. Києва від 16.11.2018 р. (а.с.44). Отже, відповідач своїми протиправним діями призвів до того, що позивач зазнав майнової шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, враховуючи що відповідачем внаслідок неналежного виконання ним своїх обов`язків дійсно завдана пряма шкода ТОВ «Науково-практичний центр нейрореабілітації «НОДУС», а між сторонами було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, суд вважає що позов про відшкодування матеріального збитку в розмірі 42330 грн. 61 коп. підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1762 грн. З огляду на викладене, суд вважає за доцільне, стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 1762 грн.

Outcome: approved