Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 18 серпня 2001 року виконавчим комітетом Сенечівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис №3. Свої вимоги мотивує тим, що 18.08.2001 він уклав шлюб із відповідачкою, який вони зареєстрували у виконавчому комітеті Сенечівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області. Протягом останніх років їх сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідачка нехтує сімейними цінностями, із її ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко ставали їх знайомі, рідні та діти, що тяжким чином впливає на його психічний стан та кожен раз спричиняє йому душевні страждання, панічний страх. Відповідачка не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у них, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Шлюб носить формальний характер, тривалий час вони проживають окремо. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За його глибоким переконанням не має потреби підтримувати сімейні відносини. Подальша реєстрація шлюбу суперечить його інтересам та інтересам сім`ї. Шлюб розривають вперше. На судові витрати не претендує. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив розірвати їх шлюб з відповідачкою, оскільки вони не примирились. [PERSON] , повернувшись на короткий час додому, знову покинула сім`ю. Додатково зауважив, що спору щодо визначення місця проживання дітей між ними немає. Вони між собою погодили, що право визначати з ким із батьків жити, вони залишають за самими дітьми. З відповідачкою вони проживають окремо. На даний час молодший син проживає з нею у м.Надвірна, де вона винаймає квартиру, а син [PERSON] там навчається в училищі, найстарший син навчається в м.Івано-Франківську і в більшості випадків приїжджає додому до нього, в с. Сенечів. Діти часто бувають у нього. Він також не заперечує, щоб діти були з матір`ю. Відповідачка в судове не з`явилася, причин неявки не повідомила, проте подала заяву про визнання позову, в якій вказує, що позивач на примирення не погодився. Також просить визначити після розлучення місце проживання їх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з нею, та залишити їй прізвище [PERSON] . Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 28.09.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 15 жовтня 2020 року від відповідачки надійшла заява про надання строку на примирення. Ухвалою суду від 26.10.2020 сторонам надано строк для примирення 3 (три) місяці, провадження по справі зупинено. 25 січня 2021 року відповідачкою подано заяву про визнання позову. Ухвалою суду від 26.01.2021 провадження у справі поновлено. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заява відповідачки про визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Враховуючи, що відповідачка позов визнала, визнання нею позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову відповідачкою та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 18 серпня 2001 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Сенечівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 23.09.2020 Долинським районним відділом ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с.7). Як вбачається зі світлокопій свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданих повторно 23.09.2020 Долинським районним відділом ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) ,за час шлюбу у сторін народилися сини [PERSON] , [INFO] , актовий запис №5, та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №9 відповідно (а.с.8,9), які на даний час є неповнолітніми. Сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство та не підтримують подружніх відносин. Спору щодо визначення місця проживання дітей між ними немає, відповідачка у своїй письмовій заяві хоч і зазначила, щоб дітей залишити проживати разом з нею, однак зустрічного позову з даного приводу не заявляла. Як вбачається з наявних у справі документів сторони зареєстровані за однією адресою. Позивач суду повідомив, що на час відсутності [PERSON] , до недавнього часу діти проживали разом з ним, в даний час їх наймолодший син проживає з матір`ю, однак спору між ними з цього приводу не існує, тому позовна вимога про визначення місця проживання дітей не заявлялася. Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність малолітньої дитини, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: проаналізувавши доводи сторони позивача, викладені в позові та надані в судовому засіданні, дослідивши письмові докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, беручи до уваги визнання позову відповідачкою, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не складається. Наданим судом строком на примирення вони не скористалися. І надалі позивач не бажає зберігати сім`ю за умов, які склалися між подружжям, відповідачка позов визнає, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідачка просить після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] їй не змінювати, що відповідно до ст. 113 СК України, є її правом після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Щодо заяви відповідачки визначити місце проживання дітей разом з нею, то, враховуючи, що між сторонами з цього приводу спору немає, діти фактично проживають разом з нею, беручи до уваги також, що двоє з дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , досягли 14-річного віку, тому, як передбачено ч. 3 ст. 160 СК України, вправі самі вирішувати з ким із батьків проживати, а найменший [PERSON] , [INFO] , в даний час проживає разом з відповідачкою, що також підтвердив в судовому засіданні позивач, крім цього, мова йде про окрему позовну вимогу, яку фактично позивач не заявляв, оскільки сторони це питання між собою узгодили, та й відповідачка не заявляє її як окрему зустрічну позовну вимогу, відтак правових підстав та необхідності вирішувати питання про визначення місця проживання дітей у судовому порядку немає. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, прізвище відповідачці залишити без змін. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією (а.с.3), однак просить залишити понесені судові витрати за ним та з відповідачки не стягувати. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 114, 160 СК України та

Outcome: approved