Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 35543 грн. 56 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що згідно з кредитним договором №R53100497013В від 4 грудня 2013 року публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» надало відповідачці [PERSON] кредит у розмірі 25000 грн., а відповідачка зобов'язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати всі інші зобов'язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. 20 травня 2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» був укладений договір про відступлення права вимоги №200514нв, згідно з яким ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» отримало право грошової вимоги до [PERSON] Крім того, 20 травня 2014 року ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» уклало з позивачем договір про відступлення права вимоги №20/05/14-ц, відповідно до якого право вимоги щодо заборгованості [PERSON] перейшло до позивача. Оскільки [PERSON] не виконала взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, станом на 21 квітня 2015 року нею допущена заборгованість по кредитному договору у розмірі 35543 грн., 56 коп., із яких: 27341 грн. 20 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 8202 грн. 36 коп. - нарахована відповідно до п.5.1 договору пеня за прострочення повернення кредитних ресурсів, які позивач просить стягнути з відповідачки, а також стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позов. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, підтвердивши факт отримання нею вказаного кредиту. При цьому вона вказує, що була позбавлена можливості повністю повернути грошові кошти у зв'язку з важким матеріальним становищем. В задоволенні позову вона не заперечує. Вислухавши доводи відповідачки та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 4 серпня 2013 року між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №R53100497013В, згідно з яким банк надав відповідачці споживчий кредит у розмірі 25000 грн., зі сплатою за користування ним 10 процентів річних, строком до 4 грудня 2016 року. Згідно з умовами кредитного договору відповідачка зобов'язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати всі інші зобов'язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Як вбачається з матеріалів справи, 20 травня 2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» був укладений договір про відступлення права вимоги №200514нв, згідно з яким ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» отримало право грошової вимоги до [PERSON] Крім того, 20 травня 2014 року ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» уклало з позивачем договір про відступлення права вимоги №20/05/14-ц, відповідно до якого право вимоги щодо заборгованості [PERSON] перейшло до позивача. Згідно із ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.ст. 610-612 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 цього ж Кодексу якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Заборгованість відповідачки станом на 21 квітня 2015 року становить 35543 грн. 56 коп., із них: 27341 грн. 20 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 8202 грн. 36 коп. - нарахована відповідно до п.5.1 договору пеня за прострочення повернення кредитних ресурсів, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком суми заборгованості. Крім того, наявність заборгованості у вказаному розмірі підтвердила і сама відповідачка в судовому засіданні. Підсумовуючи наведене, суд доходить до висновку про доведеність факту невиконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Згідно із ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Такі витрати, понесені позивачем, складають розмір 355 грн. 43 коп.

Outcome: approved