Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Тернопільське учбово-виробниче підприємство Львівського Українського виробничого об»єднання Українського товариства сліпих звернулося в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у зв»язку із вибуттям на інше місце проживання, посилаючись на те, що з 19.08.2014 року у [ADDRESS] відповідач не проживає, не здійснює оплату комунальних послуг, у кімнаті немає його особистих речей. [PERSON] неодноразово вчиняв крадіжки із приміщення гуртожитку, з приводу чого його мешканці зверталися в правоохоронні органи. Житлове приміщення [PERSON] опломбоване на підставі спільного рішення адміністрації товариства та профспілкового комітету. Тому, в силу вимог ст.107 ЖК України, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] у зв»язку з вибуттям на інше постійне місце проживання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав, проти їх задоволення заперечив та суду пояснив, що він не вибував на інше місце проживання, оскільки зареєстрований та постійно проживає за адресою: [ADDRESS]. Зазначив, що, коли він у вересні 2014 року прийшов до себе в кімнату у вказаному гуртожитку, позивач не впустив його, мотивувавши тим, що його виселено із гуртожитку, а вказану кімнату опломбовано. На даний час він змушений проживати у своїх батьків в [ADDRESS], тимчасово. Оскільки він є працівником Тернопільського виробничого об»єднання УТОС, іншого житла у місті Тернополі не має, на постійне місце проживання не виїзджав, у позові відмовити. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23063693, виданого 18.06.2009 року ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», гуртожиток за адресою [ADDRESS] належить на праві власності Центральному правлінню Українського товариства сліпих та перебуває на балансі Тернопільського учбово-виробничого підприємства Львівського Українського виробничого об»єднання Українського товариства сліпих. [PERSON] зареєстрований у гуртожитку по [ADDRESS] із 16 червня 2010 року. Як вбачається із наявного при матеріалах справи акту перевірки стану проживання в гуртожитку від 16.09.2014 року, складеного комісією в складі завідуючого гуртожитком Бучак Н.М., голови ради гуртожитку [PERSON], членів ради гуртожитку [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON] із 19.08.2014 року у гуртожитку не проживає, оскільки його житлове приміщення опломбоване на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету. Відповідно до витягу із протоколу №8 засідання профкому Тернопільського УВП УТОС від 16 вересня 2014 року, вирішено виселити [PERSON] із гуртожитку Тернопільського УВП УТОС у зв»язку з неодноразовими порушеннями громадського порядку. Будучи допитаними в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] не одноразово вчиняв крадіжки чужого майна із кімнат гуртожитку у зв»язку із чим притягувався до кримінальної відповідальності, а тому мешканці гуртожитку заперечують щодо проживання його у ньому. Зазначили також, що відповідач часто зловживає спиртними напоями, порушує правила співжиття, не вносить плати за комунальні послуги. Відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно із пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2, відповідно до ст.107 ЖК України, наймач або член його сім»ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред»явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім»ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо). Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. Відповідно із ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Врахувавши та оцінивши представлені докази позивачем, суд вважає, що не проживання [PERSON] у спірному житлі не пов»язана із вибуттям його на інше місце проживання, а є наслідком дій адміністрації позивача щодо опломбування його кімнати. Таким чином, аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову позивачу слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed