Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

ТзОВ «Квартал 5» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, посилаючись на те, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.07.2016 року, у кримінальному провадженні №607/11496/15-к, [PERSON] визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, що полягає у привласненні грошових коштів позивача на загальну суму 39\~180,80 грн., чим завдала ТзОВ «Квартал 5» значної матеріальної шкоди. Відповідачка частково відшкодувала завдану позивачу шкоду на суму 1\~660,00 грн. Решту коштів [PERSON] добровільно повертати відмовляється. Просить стягнути із [PERSON] в користь ТзОВ «Квартал 5» суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 37\~520,80 грн. та поновити, встановлений законом процесуальний строк для звернення до суду з позовом про стягнення з працівника матеріальної шкоди, оскільки він був пропущений з поважних причин. Обгрунтовуючи поновлення строку, позивач зазначив, що [PERSON] погодилася відшкодувати завдану матеріальну шкоду у добровільному порядку шляхом відрахувань із заробітної плати та частково її відшкодувала. Крім того, 22.06.2016 року під час судового розгляду на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні №12015210010001631 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, позивач подав цивільний позов, однак суд залишив його без розгляду. Представник позивача в судове засідання подала суду заяву із клопотанням про розгляд справи у відсутності їх представника. позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином, що підтверджується документально. Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Згідно із п. 1 ст. 134 Кодексу законів про працю України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, коли між працівником і підприємством відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Квартал 5» та [PERSON] (до шлюбу Коніцька) [PERSON] 30.10.2014 р. укладено трудовий договір про прийняття її на роботу на посаду продавця з роздрібної торгівлі та договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 30.10.2014 р. У торговому обєкті - кіоск № 7 по вул. Бродівська, 1 у м. Тернопіль, де працювала відповідачка, 07.05.2015 р. було проведено інвентаризацію товару, результатом якої стала недостача грошових коштів в сумі 39 180,80 грн. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопольської області від 12.07.2016 р., у кримінальному провадженні № 607/11496/15-к, [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 191 КК України, і призначено їй покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з обслуговуванням товаро-матеріальних цінностей строком два роки. На підставі ст.75 КК України, звільнено [PERSON] від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю два роки. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що [PERSON] частково відшкодувала завдану позивачу шкоду на суму 1\~660,00 грн. Залишилась невідшкодованою сума коштів в розмірі 37\~520,80 грн. Таким чином, позовні вимоги позивача щодо відшкодування завданої матеріальної шкоди на суму 37\~520,80 грн., підставні та підлягають до задоволення. Також, в своїй позовній заяві позивач просить поновити, встановлений законом процесуальний строк для звернення до суду з позовом про стягнення з працівника матеріальної шкоди, посилаючись на те, що [PERSON] погоджувалась відшкодувати завдану матеріальну шкоду у добровільному порядку шляхом відрахувань із заробітної плати та частково її відшкодувала. Згідно із ст. 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Згідно із ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. За таких обставин, суд вважає, що слід поновити позивачу встановлений законом річний строк для звернення до суду з позовом про стягнення з працівника матеріальної шкоди, оскільки він пропущений з поважних причин. Крім того, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача в користь держави судові витрати, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved