Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 березня 2015 року і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вважаючи, що фактично шлюб існує формально і не бажаючи підтримувати подружні стосунки, позивач з позовом про розірвання шлюбу 22 серпня 2017 року звернулася до суду. Відповідач у справі [PERSON], будучи двічі належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 13, 16), до суду не зявився, не повідомив про причини неявки, не просив розглядати справу за його відсутності. З урахуванням думки позивача, на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи за відсутності відповідача з винесенням заочного рішення. Позивач у судовому засіданні позовну вимогу підтримала, просила розірвати шлюб та залишити їй прізвище, отримане у шлюбі, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Суду пояснила, що до 2016 року вона мирилася з незрозумілим відношенням до сімї і своїх обовязків її чоловіка, оскільки любила його. Після народження другої дитини вона зрозуміла, що відповідач - не та людина, з якою варто будувати своє майбутнє життя. Уже майже вісім місяців вона з дітьми проживає окремо від відповідача, за цей час він не цікавився ні нею, ні дітьми. Вона придбала окремий будинок і тепер не бачить потреби в такому чоловікові. Крім того, вона абсолютно втратила почуття любові до відповідача. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Із свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 5) слідує, що сторони з 05 березня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а свідоцтвом про народження доводиться, що вони мають, зокрема, спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Позивач також є матірю малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві та судовому засіданні обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач своєю безпричинною неявкою до суду проявив байдужість до існування шлюбу. На підставі викладеного, суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у позовній заяві та суді просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, отримане у шлюбі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 640 гривень судового збору (а.с. 1). Отже, з відповідача на користь позивача належить до стягнення 640 гривень судових витрат.

Outcome: approved