Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 01 грудня 2003 року, від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем по справі, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сім`я розпалася, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, любов та повага між ними відсутні. Спору про розподіл сумісного майна немає. Донька проживає з позивачем та буде проживати з нею і в подальшому. Тому просить розірвати шлюб з відповідачем по справі, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». У встановлений в ухвалі суду строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу, але просив розглянути питання про визначення місця проживання дитини разом з ним за місцем його проживання, зобов`язуючись при цьому забезпечувати спілкування дитини з матір`ю за допомогою сучасних засобів зв`язку, а також безпосередньо під час канікул. В обґрунтування зазначено клопотання вказав, що дитині будуть надані кращі умови для навчання та всебічного розвитку, оскільки на даний час позивач разом з донькою мешкають в с. Веселе , Лозівського району, Харківської області в якому немає школи, також домоволодіння де мешкає позивач не газифіковане, опалюється твердим паливом, питна вода знаходиться на відстані біля 300 метрів від будинку, зручності у дворі. Тому вважає, що встановлення місця проживання дитини разом з ним буде більш сприяти для нормального розвитку дитини. 01 липня 2019 року позивачем надана відповідь на відзив в якій зазначено, що з листопада 2018 року по теперішній час відповідач всього тричі приїздив до доньки, вона ніколи не чинили йому перешкод щодо спілкування з дитиною. Проживання дитини разом з батьком необхідно відповідачу для того, щоб залишити за собою квартиру, яка є відомчою, вважає, що реєстрація дитини за місцем проживання відповідача надасть йому змоги залишитися з квартирою, про що він сам неодноразово їй повідомляв. Крім цього, відповідач, після розірвання стосунків, не віддав їй ніяких меблів, які ними придбавалися за час сумісного проживання. Також зазначила, що вона на даний час працює, має стабільний заробіток, будинок, а тому вважає, що для гармонійного розвитку дитини, якій на даний час виповнилося 6 років, буде проживати разом з матір`ю, а тому просить суд розірвати шлюб з відповідачем по справі та визначити місце проживання дитини разом з нею. Позивач в судове засідання не з`явилася, але раніше надавала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Вказала, що донька після розірвання шлюбу буде проживати разом з нею, а відповідач надаватиме матеріальну допомогу на її утримання за рішенням суду. Спору про розподіл сумісного майна немає. Просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Також зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача по справі в судове засідання. Відповідач в судове судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог щодо розірвання шлюбу не заперечує, окрім визначення місця проживання дитини. Зазначив, що спору про розподіл сумісного майна немає, аліменти на утримання дитини буде сплачувати за домовленістю з позивачем або за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Так, матеріалами справи встановлено, що сім`я розпалася повністю, не може бути збережена і позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01 грудня 2003 року в с. Смирнівка, Лозівського району, Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 01.12.2003 року Смирнівською сільською радою Лозівського району Харківської області, актовий запис № 09. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ватутінською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 08.10.2012 року. В теперішній час любов та повага між сторонами відсутні, постійні сварки та суперечки створили умови за яких шлюб фактично припинився, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Спору щодо розподілу майна немає. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинилися. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Як вбачається з матеріалів справи сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час не має. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням клопотання позивача, суд після розірвання шлюбу залишає їй прізвище « [PERSON] ». Заявлені пояснення щодо визначення місця проживання дитини судом не розглядалися, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом не зазначила даної вимоги. Крім цього, суд роз`яснює, що спір про визначення місця проживання дитини повинен розглядатися окремою позовною заявою, тобто сторони мають право звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини.

Outcome: approved