Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просило стягнути солідарно з відповідачів 30 585,29 грн основного боргу, 1 770,23 грн втрат від інфляції, 1 334,06 грн 3% річних, а всього 33 689,58 грн, посилаючись на те, що надає фізичним та юридичних особам житлово-комунальні послуги, послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, виробництво та постачання теплової енергії у житловому будинку у складі окремих житлових секцій з підземною автостоянкою і вбудованими приміщеннями соціальної сфери за адресою: [ADDRESS] , відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] у цьому будинку, із [PERSON] 03.01.2007 р. укладено договір № 47-В/2 про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання житлового будинку та прибудинкової території. Ухвалою суду від 09.11.2020 р. відкрито провадження у справі. Відповідачем [PERSON] відзив на позовну заяву не подано. Відповідачем [PERSON] відзив на позовну заяву не подано. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Встановлено, що кв. [ADDRESS] , що складається з трьох кімнат, загальною площею 129,30 кв.м, житловою площею 76,70 кв.м, на підставі договору купівлі-продажу належить [PERSON] , договір 15.12.2006 р. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В., зареєстровано в реєстрі за № 12596, 12.01.2017 р. зареєстровано Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», купівлю квартири здійснено за згоди дружини покупця [PERSON] (пункт 10 договору); 03.01.2007 р. між Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» (далі - «виконавець») та [PERSON] (далі - «власник») було укладено договір № 47-Б/2 про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання житлового будинку та прибудинкової території, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання розташованого в [ADDRESS] житлового будинку та прибудинкової території, комунальних та інших послуг, а власником своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених договором (пункт 1.1 договору). Згідно пунктів 2.3.2, 3.1, 3.2 договору власник прийняв на себе зобов`язання не пізніше 15 числа наступного місяця вносити плату на рахунок виконавця за санітарне та технічне обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальні та інші платежі, передбачені цим договором. Власник несе зобов`язання по оплаті одержаних ним та мешканцями квартири комунальних та інших послуг, зазначених в місячних рахунках, в термін до 15 числа місяця, наступного за звітним (розрахунковим), в порядку, встановленому договором. Вартість послуг, надання яких входить до договірних зобов`язань виконавця, розраховується щомісяця згідно даних фактичного споживання, наданих за договором послуг та діючого кошторису цін (тарифів), розрахункової частки участі власника у витратах на утримання житлового будинку та прибудинкової території, які наведені в додатку № 1 до договору. Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України, власність зобов`язує. Згідно статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто означена стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Відповідно до пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 р. із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 р., що були діючими у спірний період, власник, наймач житлового приміщення зобов`язаний сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Також судом встановлено, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» з 02.10.2006 р. по теперішній час що надає фізичним та юридичних особам житлово-комунальні послуги, послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, виробництво та постачання теплової енергії у житловому будинку у складі окремих житлових секцій з підземною автостоянкою і вбудованими приміщеннями соціальної сфери за адресою: [ADDRESS] . Згідно доводів позивача відповідачі мають загальну заборгованість за надані послуги, також відповідачі ухиляються від виконання покладеного на них обов`язку з оплати наданих позивачем послуг, у зв`язку з чим за відповідачами обліковується заборгованість, яка станом на 01.10.2020 р. становить 30 585,29 грн. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідачів є щомісячна сплата позивачу вартості наданих послуг. Відповідно до змісту статтей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (стаття перша Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до пункту п`ятого частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття перша, частина друга статті третьої, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаної правової позиції притримується Верховний Суд України (Постанова № 6-2951цс15 від 20.04.2016 р.). Враховуючи викладене, та, зважаючи на те, що відповідачі не виконують своїх зобов`язань за укладеним договором та ухиляються від оплати наданих їм позивачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, нарахована позивачем станом на 01.10.2020 р. заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 30 585,29 грн підлягає стягненню з відповідачів в примусовому порядку солідарно, при цьому відповідачі, ознайомившись зі справою, жодних заперечень щодо позову суду не надали. За викладених обставин, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позовної заяви та наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що заборгованість за житлово-комунальні послуги відповідача становить 30 585,29 грн, що в свою чергу свідчить про прострочення відповідачами виконання грошового зобов`язання, тому наявні підстави для застосування частини другої статті 625 ЦК України. Правильність нарахованих позивачем інфляційних втрат та 3% річних судом перевірена, відповідачами не заперечується і не спростовується. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги, втрат від інфляційних процесів, 3% річних є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 197,00 грн відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідачів.

Outcome: approved