Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

ТОВ Нова Пошта звернулось до суду з позовом до [PERSON], зазначивши, що 06.02.2012 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого відповідачу було надано безвідсоткову позику, в розмірі 100000 грн., на строк до 06.02.2014 року. У звязку з тим, що позичальник не виконує свого зобовязання про повернення коштів, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором, в розмірі 100000 грн., штрафні санкції та інфляційні витрати, в розмірі 246450 грн. 67 коп., а також понесені по справі судові витрати. В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені до [PERSON] вимоги, посилаючись на обставини, викладені в заяві, додатково вказавши, що факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується договором позики та видатковим касовим ордером, котрий є факультативним внутрішнім документом сурової звітності. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що він являвся працівником ТОВ Нова Пошта, власноручно заповнював і підписував бланк договору позики на суму 100000 грн., однак рукописних виправлень щодо дати укладення договору, відповідач у цьому документі не робив, коштів від позивача не отримував, не підписував видаткового касового ордеру, а позов про стягнення з нього заборгованості було предявлено через тривалий час від дня звільнення з роботи в ТОВ Нова Пошта. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. З трудової книжки відповідача вбачається, що [PERSON] був прийнятий на посаду керівника відділу логістики Київської філії ТОВ Нова Пошта 16.05.2011 року, а звільнений з роботи 29.04.2013 року, за угодою сторін. Із заяви, складеної від імені [PERSON] на адресу директору ТОВ Нова Пошта 12.12.2011 року, вбачається, що останній просив надати йому безвідсоткову позику в розмірі 100000 грн., строком на 24 місяці, з метою придбанням автомобіля. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він не може однозначно стверджувати, чи писав він у грудні 2011 року, за місцем своєї роботи, заяву про надання позики, однак практика надання ТОВ Нова Пошта безвідсоткових позик своїм працівникам мала місце. Частиною 1 ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. З наданого позивачем договору позики вбачається, що його первинний основний текст виготовлено у формі типового бланку машинописним способом, а датою укладення цієї угоди зазначено 04.05.2011 року. У вказаному договорі, укладеному за місцем знаходження юридичної особи-позичальника в м.Полтаві, мається виправлення дати його підписання, а саме з 04.05.2011 року на 06.02.2012 року. Виправлення дати укладення договору виконано рукописним текстом. Як слідує з пояснень відповідача, бланк договору про надання йому безвідсоткової позики, [PERSON] заповнював та підписував особисто, однак виправлення дати укладення угоди, виконано не ним. Сторони в судовому засіданні сторони не оспорювали той факт, що станом на 04.05.2011 року, [PERSON] не перебував у трудових правовідносинах з ТОВ Нова Пошта, отже не міг заповнити та підписати договір позики у вказану вище дату. Таким чином, суд приходить до висновку, що рукописне виправлення дати укладення договору, відповідає дійсній даті підписання його сторонами. Висновок про дійсну дату підписання сторонами договору 06.02.2012 року, крім пояснень сторін, узгоджується зі змістом заяви [PERSON], адресованої директору ТОВ Нова Пошта 12.12.2011 року, про надання безвідсоткової позики, в розмірі 100000 грн., зі строком її повернення упродовж 24 місяців, рівними частинами по 521,51 долара США щомісяця. Аналогічні умови повернення безвідсоткової позики містяться в договорі від 06.02.2012 року, на який позивач посилався як на підставу своїх вимог. Так, зі змісту договору, оформленого у відповідності до ч.1 ст.1047 ЦК України, вбачається, що ТОВ Нова Пошта передало [PERSON] грошові кошти, в сумі 100000 грн., що в еквіваленті на момент укладення угоди відповідало 12516,12 доларам, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався повернути позику рівними частинами, шляхом щомісячної сплати коштів, по курсу долара встановленого НБУ, на день повернення. Згідно п.5 договору, позичальник зобов'язувався повертати кошти позикодавцю щомісячно, рівними частинами, до 30 числа, та повністю розрахуватись до 06.02.2014 року. Кінцева дата повернення всієї суми позики, була визначена сторонами до 06.02.2014 року. Запис у договорі про кінцевий строк повернення коштів, позичальником виконано власноручно і [PERSON] в судовому засіданні не оспорював цей факт. Пунктом 3 договору було визначено, що підтвердженням факту отримання позичальником коштів, є підписання сторонами договору. В судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що договір між сторонами було укладено добровільно, без будь-якого примусу, обману чи насильства зі сторони позикодавця. Під час розгляду справи, за клопотаннями відповідача, судом вживалися заходи щодо підтвердження або спростування обставин, на які [PERSON] посилався як на підставу своїх заперечень, зокрема фактів не підписання ним видаткового касового ордера від 06.02.2012 року, про отримання готівки від ТОВ Нова Пошта, а також з метою зясування, чи дійсно відповідачем було виконано рукописний текст у договорі позики, в частині зміни дати його укладення. Суд витребував від позивача оригінали оспорюваних відповідачем документів та, 20.07.2016 року, призначив по справі почеркознавчу експертизу. Після отримання клопотання експерта про надання додаткових вільних зразків підпису та почерку [PERSON], судом вживалися заходи щодо витребування від сторін додаткових матеріалів для досліджень. За наслідками вжитих судом заходів, представник позивача у найкоротший строк зміг надати лише копію заяви відповідача про надання позики, а [PERSON], отримавши перший запит суду 12.08.2016 року і нагадування від 25.08.2016 року, будь-яких матеріальних носіїв зі зразками свого почерку та підпису, які могли відповідати 2011-2012 рокам, не надав. Після відновлення провадження по справі, відповідач повторно заявив клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, пояснивши, що він не виконав пропозицій суду про надання додаткових матеріалів для досліджень, оскільки не зрозумів, які саме матеріали необхідно надати. Разом з цим, в судовому засіданні 09.11.2016 року [PERSON] вказав, що у нього відсутні зразки власного почерку та підписів за 2011-2012 роки. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON], недобросовісно користуючись своїми процесуальними правами, умисно затягує розгляд справи та повністю перекладає тягар доказування на позивача. Сукупність досліджених в судовому засіданні доказів дає підстави вважати, що 06.02.2012 року між сторонами був укладений договір позики, який того ж дня виконаний ТОВ Нова Пошта. Приймаючи до уваги, що [PERSON] в судовому засіданні підтвердив факт не проведення ним розрахунків з позикодавцем, а також той факт що відповідач, будучи обізнаним про укладення договору позики, тривалий час його не оспорював, суд приходить до висновку, що у відповідача виникло зобовязання перед позивачем. Таким чином суд вважає, що внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань, до нього мають бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності. Пунктом 9 договору, укладеного між сторонами, передбачено, що за кожний день прострочки внесення щомісячних платежів та порушення кінцевого строку повернення позики, позичальнику щоденно нараховуються: індекс інфляції; пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ; неустойка в розмірі 15% від загальної суми заборгованості та 30% річних. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтями 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. З розрахунку наданого позивачем, вбачається, що розмір основної заборгованості відповідача за договором позики становить 100000 грн., а витрати від інфляції складають 87623 грн. 27 коп. Крім того, [PERSON] нарахована пеня у розмірі подвійної ставки НБУ, за період прострочення, в сумі 88471 грн. 24 коп., а також проценти за користування коштами, в розмірі 70356 грн. 16 коп. Визначених законом підстав для зменшення нарахованої [PERSON] неустойки, в судовому засіданні не встановлено. У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача, понесені по справі судові витрати.

Outcome: approved