Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

Товариство з обмеженої відповідальністю «Стройекспорт» звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що 26.12.2011 року ТОВ «Стройекспорт» уклали з [PERSON] договір позики, згідно з умовами якого позивач передав у власність відповідачеві кошти на безпроцентній основі у сумі 38000 гривень, а відповідач отримав дані грошові кошти, що підтверджується розпискою про отримання позики від 26.12.2011 року, видатковим касовим ордером від 26.12.2011 року. Відповідно до п.6 Договору позика, підлягає поверненню до 01.04.2018 року Повернення позики здійснюється щомісячно шляхом внесення відповідачеві позивачу суми у розмірі 500 гривень в касу позивача. У випадку звільнення відповідача з роботи тобто у випадку трудових правовідносин між відповідачем та позивачем - до моменту повернення всієї суми позики наданої відповідачу відповідно до цього договору, сума неповерненого залишку підлягає обов'язковому поверненню відповідачем негайно шляхом внесення відповідачем відповідних сум грошових коштів в касу позивача (п.9 Договору). Зі змісту договору вбачається, що відповідач перебував з позивачем у трудових відносинах на підставі трудового договору. Надалі з відповідачем були припинені трудові відносини. Відповідач с простроченням строків повернення позики, передбачених п.6 Договору, погашав щомісячно борг до грудня 2013 року, після чого в односторонньому порядку припинив виконувати свої зобов'язання щодо повернення суми позики. Таким чином, сума основного боргу на день подання позову 26 500 гривень. Так, п.10 Договору передбачено, що у випадку порушення цього договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором або чинним законодавством України. У зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 26500 грн., та судові витрати у розмірі 265 гривень 00 копійок. 26.08.2014 року ухвалою суду залучено до участі у справі у якості позивача правонаступника ТОВ «АФ «НОВАТОР» замість ТОВ «СТРОЙЕКСПОРТ». Представник позивача Жижин Р.В. в судовому засідання на задоволенні позовних вимог наполягав, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в суд не з'явився, про причини неявки суду не відомо. Не маючи відомостей про причину неявки відповідача, с|уд визнав можливим розгляд справи|речі| без його участі на підставі наявних матеріалів та доказів згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, тобто заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.12.2011 року ТОВ «Стройекспорт» уклали з [PERSON] договір позики, згідно з умовами якого позивач передав у власність відповідачеві кошти на безпроцентній основі у сумі 38000 гривень, а відповідач отримав дані грошові кошти, що підтверджується розпискою про отримання позики від 26.12.2011 року, видатковим касовим ордером від 26.12.2011 року. Відповідно до п.6 Договору позика, підлягає поверненню до 01.04.2018 року Повернення позики здійснюється щомісячно шляхом внесення відповідачеві позивачу суми у розмірі 500 гривень в касу позивача. У випадку звільнення відповідача з роботи тобто у випадку трудових правовідносин між відповідачем та позивачем - до моменту повернення всієї суми позики наданої відповідачу відповідно до цього договору, сума неповерненого залишку підлягає обов'язковому поверненню відповідачем негайно шляхом внесення відповідачем відповідних сум грошових коштів в касу позивача (п.9 Договору). Зі змісту договору вбачається, що відповідач перебував з позивачем у трудових відносинах на підставі трудового договору. Надалі з відповідачем були припинені трудові відносини. Відповідач с простроченням строків повернення позики, передбачених п.6 Договору, погашав щомісячно борг до грудня 2013 року, після чого в односторонньому порядку припинив виконувати свої зобов'язання щодо повернення суми позики. Таким чином, сума основного боргу на день подання позову 26 500 гривень. Так, п.10 Договору передбачено, що у випадку порушення цього договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором або чинним законодавством України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного судочинства України. Згідно зі ст.536 ЦК України за користуванням чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч.2 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Дослідивши докази, що є в справі і вислухавши пояснення представника позивача, - суд вважає, винними діями відповідача по своєчасному не погашенню кредиту - заподіяні збитки позивачу, тому позов підлягає задоволенню, оскільки заснований на законі, підтверджений матеріалами справи з розрахунком заборгованості на суму 26500 грн., що складається із заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом, а також квитанцією про оплату судового збору у розмірі 265 гривень 00 копійок.

Outcome: approved