Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» звернулося в березні 2018 року до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №69/33К8 від 11.06.2008 року в сумі 2927,09 доларів США, що еквівалентно 81536,8, гривень (по курсу НБУ на 22.12.2017 р. - 27,855935 грн.), що складається із заборгованості по нарахованих відсотках та пені. 03.04.2018 р. ухвалою судді відкрито провадження у даній цивільній справі. 04.04.2019 р. було проведено повторний авторозподіл вказаної цивільної справи та передано справу на розгляд судді Польської М.В. Ухвалою судді прийнято справу до провадження та призначено розгляд за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній до суду заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення судом. Відповідач 12.06.2019 р. подав відзив на позов, просив в задоволенні позову відмовити, розгляд справи провести за його відсутності. Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, доводи письмового відзиву, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до укладеного кредитного договору №69/33К8 від 11.06.2008 р. відповідач отримав споживчий кредит у розмірі 10 000 доларів США (а.с.6-12), з укладеними додатками (а.с.13-16), згідно яких строк виконання зобов`язань визначено до 10.06.2020 р. під 12.5% річних. Рішенням Яремчанського міського суду від 21.06.2016 р. позов ПАТ «ВіЕс Банк» до [PERSON] про стягнення достроково заборгованості по кредитних зобов`язаннях на суму 4867.06 доларів США, в еквіваленті 107 151,71 грн. - задоволено, вирішено питання судових витрат (а.с.17-19). З метою повного та об`єктивного розгляду справи, з оглянутої судом цивільної справи №354/517/15-ц вбачається, що розрахунок заборгованості включав дострокове стягнення всього боргу, як поточного, так і простроченого. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до п.7.1 кредитного договору, який укладено між ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] , такий діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, а з умов п.5.2.9 договору вбачається, що обов`язки позичальника включають: повне повернення кредиту та сплата нарахованих процентів, а також можливі пеня та штрафні санкції, незалежно від строку зобов`язань, за певних умов зазначених даним пунктом договору. Отже, оскільки 29.12.2017 р. відповідно до договору відступлення прав вимоги позивач набув прав кредитора, рішення суду не виконане боржником, а кредитний договір діє до повного виконання, позивач має право та нарахував відсотки у розмірі договірних зобов`язань за період з 01.08.2015 р. по 22.12.2017 р. у сумі 1377.58 доларів США, що еквівалентно 38373.77 грн. та пені за період з 19.12.2016 р. по 18.12.2017 р. в сумі 1549.51 доларів США що еквівалентно 43163.05 грн. Заперечуючи позовні вимоги, відповідач вказав, що рішення суду ним виконано, що підтверджується постановою приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 18.12.2017 р., кошти перераховані стягувачу ПАТ «ВіЕс Банк», який переуступив право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» 29.12.2017 р. Оскільки відбулося дострокове стягнення боргу за ст.1050 ЦК України, право кредитора нараховувати проценти за кредитним договором припиняється, про що також вказала ВП ВС в рішеннях 24.01.2019 р., 28.03.2018 р., 23.05.2018 р. Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, стягувачем у постановах ДВС про закінчення виконавчого провадження у ВП №55241721 (про стягнення з боржника [PERSON] судового збору в сумі 3775.8грн.) та ВП №55239338 (про стягнення заборгованості в сумі 4867.06 доларів США, еквівалентно 107151.71 грн.) є ПАТ «ВіЕс Банк», заміна сторони у ВП на ТОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» не відбувалось, що не спростовано матеріалами справи. Також, про таку заміну у ВП в порядку визначеному законом, не вказує і позивач у позові. 18.12.2017 р. було закінчено ВП щодо стягнення судового збору, а 03.10.2018 р. щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за рішенням суду по кредитних зобов`язаннях на користь стягувача ПАТ «ВіЕс Банк». Оцінюючи всі докази в сукупності та доводи позивача, суд враховує і таке. За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір укладений між кредитором та позичальником передбачав щомісячне нарахування процентів та сплата нарахованих банком процентів позичальником в останній робочий день місяця, за який здійснюється сплата і до дня повернення кредиту (п.4.1,4.3). Також позичальник був зобов`язаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, незалежно від строку виконання зобов`язань, у разі в т.ч. затримання сплати частини кредиту та відсотків більше як на календарний місяць або перевищення суми боргу на 10% або утворення простроченої заборгованості (п.5.2.9). Разом з тим, умовами кредитного договору передбачено право банку вимагати сплату внесків, строк яких не настав, або повернення кредиту (п.5.2.9, 5.3.1). Строк дії договору за п.7.1 зазначено до повного виконання сторонами взятих зобов`язань, а за п.1.2. кінцевий строк погашення кредиту - 10.06.2020 р. Отже, сторони строк договору окремо не визначили, але погодили термін закінчення кредитування і термін щомісячного виконання зобов`язання. Як вже зазначалось вище, кредитор ПАТ «ВіЕс Банк» скористався правом дострокового стягнення всієї суми поточної та простроченої заборгованості по кредитному договору. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Спір стосується стягнення нарахованих відсотків та пені після дострокового стягнення боргу за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. За нормами ст.1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. А тому, суд приходить до переконання що права та інтереси кредитора у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Водночас, доводи позивача про те, що нарахування процентів за ставкою 12.5% після припинення дії кредитного договору з серпня 2015р. по 22.12.2017р. (саме за рішенням суду про дострокове стягнення боргу строк дії договору припинено), обумовлено кредитним договором суд вважає помилковими, оскільки вищевказані пункти договору щодо відсотків поширюються на виконання сторонами зобовязань по договору а щомісячними платежами, а не після його припинення і виконання уже рішення суду. Аналогічно, нарахування кредитором пені є наслідком нарахування відсотків за кредитними зобов`язаннями. Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848св18 (ЄДРСРУ № 76596781), від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18 (ЄДРСРУ №76502922), 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18 (ЄДРСРУ № 76502947) та ін. Окрім того, Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2018 р. №564/2199/15-ц зазначив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення, після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що не є обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентах та пені. За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Outcome: dismissed