Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Долинського районного суду від 15 липня 2013 року у справі № 343/1756/13-ц, та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням законної сили, виконавчий лист, виданий 16 липня 2013 року у справі № 343/1756/13-ц, відкликати із ДВС після набрання рішенням суду законної сили, допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, а також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу адвоката. Свої вимоги мотивує тим, що, відповідно до рішення Долинського районного суду від 15.07.2013, з [PERSON] на її користь стягуються аліменти у розмірі 700,00 гривень щомісячно на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, швидкого темпу зростання цін, збільшення витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання дитини, визначеного судом розміру аліментів у твердій грошовій сумі 700,00 гривень не вистачає їй для утримання доньки. Відповідач має постійне місце роботи у Вигодському лісовому господарстві, тому слід змінити спосіб стягуваних з нього аліментів, визначивши їх у розмірі 1/4 частки від усіх його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила його задовольнити. Додатково пояснила, що при первісному визначенні аліментів у твердій грошовій сумі вирішальним для неї було те, що відповідач не мав постійного місця роботи, працював на тимчасових роботах, тому такий спосіб стягнення був прийнятним на той момент. Однак, на даний час їй відомо, що він має стабільну роботу та регулярний дохід, тому присуджені їй аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн не відповідають інтересам дитини, витрати на утримання якої на даний час значно зросли. Про наявність у відповідача інших утриманців їй не відомо. Не заперечила проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Представник позивачки - адвокат Малетин А.Я. підтримав позицію своєї довірительки. Додатково зазначив, що прерогатива обрання того чи іншого способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), якщо останні вже визначені судовим рішенням, належать одержувачу аліментів. Це прямо передбачено ч. 3 ст. 181 ЦК України. Таке право одержувача аліментів є абсолютним і не залежить від того, чому він вирішив таке право реалізувати. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку шляхом направлення поштових рекомендованих повідомлень за місцем проживання, вказаним позивачкою, та яке зазначене як таке у виконавчому листі і постанові державного виконавця (а.с. 24-25, 36-37, 52-53, 57-58), за місцем роботи, звідки повернулися розписки (а.с. 38, 54), а також за допомогою засобу мобільного зв`язку (а.с. 46). Оголошення про виклик до суду відповідача розміщувалися і на офіційному сайті Судової влади України (а.с. 30, 45). Відзиву на позов та будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань суду не подавав. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18.08.2021 відкрито провадження по даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу строк для надання відзиву. 16 вересня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 22 листопада 2021 року поступило клопотання представника позивачки - адвоката Малетина А.Я. про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, яке ухвалою суду від 26.11.2021 задоволено. Відповідач відзиву, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки та будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань суду не подавав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач у встановленому законом порядку повідомлявся про місце, день і час судового засідання, клопотань про відкладення судового засідання чи відзиву на позов не подавав, позивачка не заперечила проти заочного розгляду справи, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за відсутності останнього та ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Протокольною ухвалою суду від 26.11.2021 постановлено провести заочний розгляд даної справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.11.2009, [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками є сторони по справі (а.с. 7). На підставі рішення Долинського районного суду від 15.07.2013 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 700,00 гривень щомісячно на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів розпочато з 17.06.2013 (а.с. 3). Для виконання вказаного рішення 16.07.2013 видано виконавчий лист (а.с. 4). Як вбачається з постанови про передачу виконавчого провадження від 03.05.2018, державний виконавець Івано-Франківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області у зв`язку з працевлаштуванням боржника [PERSON] в ДП «Вигодське лісове господарство» , передав виконавчий лист для примусового виконання у Долинський районний відділ ДВС ГТУ юстиції у Івано-Франківській області (а.с. 6), про що повідомлено стягувача [PERSON] (а.с. 5). Дані по зарахуванню коштів свідчать про те, що 10.08.2021 Вигодським лісовим господарством з заробітної плати [PERSON] перераховано на картковий рахунок позивачки аліменти за липень 2021 у розмірі 1041,00 грн (а.с. 12). Згідно з актом обстеження від 12.08.2021, складеним депутатом Долинської міської ради, зі слів сусідів та [PERSON] , остання виховує свою дочку [PERSON] одна (а.с. 8). Між сторонами виник спір щодо підстав для зміни способу стягнення аліментів на неповнолітню дочку з твердої грошової суми та частку від доходу відповідача. Оцінка суду: суд, вислухавши сторону позивачки, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з такого. В силу вимог ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтями 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з ч. 1-2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). До такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року у справі №643/11949/19. Частиною 2 ст. 182 СК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів) встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачці за рішенням суду визначено розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 700 гривень, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час виникнення спірних правовідносин, застосуванню підлягає діюча редакція ч. 2 ст. 182 СК України, яка визначає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років (вік [PERSON] 12 років) становить: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. При цьому закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує. Як вбачається з квитанції, позивачка за липень 2021 із заробітної плати відповідача отримала аліменти у розмірі 1041,00 грн, що є нижче прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, визначена попереднім рішенням суду сума аліментів у розмірі 700,00 гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину, та навіть і мінімальний розмір аліментів, який повинен би стягуватись у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є недостатньою для утримання дочки сторін, оскільки за час, який минув після стягнення аліментів у твердій грошовій сумі значно збільшився законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, в силу досягнення певного віку дівчинка потребує більше коштів для забезпечення її розвитку, навчання, а інфляційні процеси, які відбулися в державі за останні роки, не дозволяють позивачці забезпечити належне матеріальне утримання дитини та її нормальний фізіологічний розвиток на визначену судом суму аліментів. Крім того, змінилися обставини, які були враховані судом при призначенні аліментів, зокрема, у частині постійного місця роботи та отримання стабільного доходу відповідачем. Наявні у справі докази в сукупності із законодавчим збільшенням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зростаючими потребами дочки сторін дають підстави для зміни способу стягнення аліментів, оскільки забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації та сприятиме кращому захисту інтересів дитини. Враховуючи те, що заявлені позивачкою вимоги ґрунтуються на положеннях СК України, відповідають інтересам дитини, покращують її матеріальне становище, тому суд приходить до висновку, що є підстави для зміни способу стягнення, визначених раніше судом аліментів з твердої грошової суми у розмірі 700,00 гривень до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , повноліття, та задоволення позову у цій частині. При цьому, суд зазначає, що п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено допущення до негайного виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів, натомість, згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, тому позовна вимога про допущення до негайного виконання рішення суду у межах платежу за один місяць не підлягає до задоволення. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів слід задовольнити частково. Щодо понесених сторонами судових витрат, суд зазначає таке: беручи до уваги те, що основна позовна вимога задоволена повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави суд стягує судовий збір у розмірі 908,00 грн, від попередньої сплати якого позивачка звільнена. Щодо витрат, понесених за надання професійної правничої допомоги, то представник позивачки заявив, що розмір таких витрат та їх документальне підтвердження буде надано ним після ухвалення рішення, тому суд, на підставі п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, вважає за необхідне у резолютивній частині вказати про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення, а також строк для подання доказів щодо їх розміру. На підставі викладеного, ст. 3, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, ст. 51 Конституції України, ст. 150, 180, 182-184, 192 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік»,

Outcome: partial