Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

сторони в шлюбі з 25.10.2003р., мають троє дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. і [PERSON], [INFO] [PERSON] 10.02.2017р. звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він не поважав її як дружину, сварився з нею, тому вона покинула його, не бажає поновлювати з відповідачем сімейні стосунки, просила розірвати шлюб. В суді позивачка позов підтримала, також пояснила, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він не поважав її як дружину, через постійні сварки та конфлікти вона 27.11.2016р. покинула його, з цього часу спільно не проживають, вона має іншого чоловіка з яким перебуває у фактичних шлюбних стосунках, дала інші пояснення, настоює на розірванні шлюбу. Відповідач позов визнав, пояснив, що подружнє життя з позивачкою не склались через непорозуміння та сварки, що 27.11.2016р. вона покинула його, відтоді спільно не проживають, він переконаний у недоцільності перебування у шлюбі, просить розірвати шлюб. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. Як убачається із пояснень сторін, свідоцтва про шлюб та копій свідоцтва про народження (а.с. 4-7), сторони в шлюбі з 25.10.2003р., мають троє дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. і [PERSON], [INFO] Із пояснень сторін в суді, убачається, що розлад в сім'ї стався через сварки та конфлікти, тому 27.11.2016р. сторони припинили подружні стосунки, з цього часу спільно не проживають, просять розірвати шлюб. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи небажанням поновлювати шлюбні стосунки з відповідачем та проживати однією сім'єю. Відповідач теж просить про розірвання шлюбу з позивачкою. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов. Наявність у сторін неповнолітніх дітей, суд оцінює як обставину, що заслуговує уваги, але з урахуванням обставин справи, розцінює як таку, що не перешкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved