Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» (далі - Позивач) звернулось до суду з цивільним позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). Позовні вимоги мотивовані наступним. 26 листопада 2012 року між громадянином України [PERSON] та Позивачем був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № АС-006852 (далі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству і пов'язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням автомобілем «Тоуоtа Аvensis», державний реєстраційний номер [NUMBER] (далі - Застрахований транспортний засіб). 31 жовтня 2013 року на Столичному шосе сталася ДТП за участю автомобіля «Тоуоtа Аvensis», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що є Відповідачем. Відповідно до розширеної довідки ВДАІ за № 9293030 по факту ДТП відносно Відповідача, за порушення ним вимог Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, були складені адміністративні матеріали і направлені до Голосіївського районного суду м. Києва для подальшого прийняття рішення. 26 листопада 2013 року постановою Голосіївського районного суду м. Києва було встановлено, що 31.10.2013 р. на Столичному шосе в м. Києві, водій [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], не врахував дорожню обстановку внаслідок чого допустив зіткнення з «Тоуоtа Аvensis», державний реєстраційний номер [NUMBER], що призвело до пошкодження автомобілів. Даною постановою Відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Таким чином Відповідач є винним у спричиненні пошкоджень транспортному засобу «Тоуоtа Аvensis», державний реєстраційний номер [NUMBER]. 24 грудня 2013 року до Позивача звернувся [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування (вх.№ 15/04/9.01/3382-13 від 24.12.2013р.) в зв'язку з пошкодженням Застрахованого транспортного засобу внаслідок ДТП, що відповідно до умов Договору страхування є страховим випадком. 23 січня 2014 року та 28 січня 2014 року Позивач на підставі Страхового акту № КР-007440 від 13.01.2014 р. та розрахунку сум страхового відшкодування до нього, виходячи з Акту виконаних робіт № ВДИСА-025440 від 24.12.2013 р., Заявки на переказ готівки від 24 грудня 2013 року, Звіту про визначення вартості матеріального збитку за № 487 від 21.11.2013 р., Довідки спеціаліста вих. № 531 від 02.12.2013 року здійснив виплату Страхового відшкодування в розмірі 79.745 (сімдесят дев'ять тисяч сімсот сорок п'ять) грн. 77 коп., що підтверджується платіжними дорученнями за № 207 від 23.01.2014 р. та відомістю підтверджених переказів від 28.01.2014 р. На підставі вищевикладеного Відповідачу рекомендованим листом з повідомленням було направлено Регресну вимогу вих. № 15/04/8.10/037-14 від 31.01.2014 р. (далі - Регресна вимога), яка була вручена йому 08.02.2014 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за № 0319404644161 від 08.02.2014 р. Окрім цього, з метою досудового врегулювання спору Позивачем, в телефонній розмові, було запропоновано Відповідачу укласти договір про добровільне відшкодування шкоди. Проте, вжиті заходи для врегулювання спору в досудовому порядку виявились безрезультатними. Отже, оскільки в постанові Голосіївського районного суду м. Києва, зазначено, що ДТП сталася саме з вини водія [PERSON], який порушив вимоги Правил дорожнього руху України, та враховуючи положення ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування», обов'язок відшкодувати шкоду заподіяну внаслідок ДТП на користь Позивача, покладається саме на Відповідача. Представник Позивача за довіреністю від 31.12.2013 року [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала з наведених у позові підстав, просила суд їх задовольнити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечила. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином згідно ст.74-76 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, заперечення проти позову суду не надано. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Згідно з частиною першою статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 листопада 2012 року між громадянином України [PERSON] та Позивачем був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № АС-006852 (далі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству і пов'язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням автомобілем «Тоуоtа Аvensis», державний реєстраційний номер [NUMBER] (далі - Застрахований транспортний засіб) (а.с.5-18). 31 жовтня 2013 року на Столичному шосе сталася ДТП за участю автомобіля «Тоуоtа Аvensis», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що є Відповідачем. Відповідно до розширеної довідки ВДАІ за № 9293030 по факту ДТП відносно Відповідача, за порушення ним вимог Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, були складені адміністративні матеріали і направлені до Голосіївського районного суду м. Києва для подальшого прийняття рішення (а.с.20-22). 26 листопада 2013 року постановою Голосіївського районного суду м. Києва було встановлено, що 31.10.2013 р. на Столичному шосе в м. Києві, водій [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], не врахував дорожню обстановку внаслідок чого допустив зіткнення з «Тоуоtа Аvensis», державний реєстраційний номер [NUMBER], що призвело до пошкодження автомобілів. Даною постановою Відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.23-24). До Позивача звернувся [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування в зв'язку з пошкодженням Застрахованого транспортного засобу внаслідок ДТП, що відповідно до умов Договору страхування є страховим випадком (а.с.93). 23 січня 2014 року та 28 січня 2014 року Позивач на підставі Страхового акту № КР-007440 від 13.01.2014 р. та розрахунку сум страхового відшкодування до нього, виходячи з Акту виконаних робіт № ВДИСА-025440 від 24.12.2013 р., Заявки на переказ готівки від 24 грудня 2013 року, Звіту про визначення вартості матеріального збитку за № 487 від 21.11.2013 р., Довідки спеціаліста вих. № 531 від 02.12.2013 року здійснив виплату Страхового відшкодування в розмірі 79.745 (сімдесят дев'ять тисяч сімсот сорок п'ять) грн. 77 коп., що підтверджується платіжними дорученнями за № 207 від 23.01.2014 р. та відомістю підтверджених переказів від 28.01.2014 р. (а.с.25-60, 64-66, 67-69). На підставі вищевикладеного Відповідачу рекомендованим листом з повідомленням було направлено Регресну вимогу вих. № 15/04/8.10/037-14 від 31.01.2014 р. (далі - Регресна вимога), яка була вручена йому 08.02.2014 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за № 0319404644161 від 08.02.2014 р. (а.с.71-73). Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частиною 1 ст.1166 Цивільного кодексу України, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (ч. 1 ст. 1187 ЦК України, відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів), відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі ст.1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності зі ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України до страховика (Позивач), який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Судові витрати згідно ст.ст.79,88 ЦПК України суд покладає на Відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved