Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

ТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» 27.05.2019 року звернулося в суд з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №490148662 від 27.04.2009 року в розмірі 217926,28 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 27.04.2009 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №490148662, за умовами якого банк надав відповідачу кошти в розмірі 65 435,04 грн., а позичальник зобов`язався до 27.04.2019 року повернути зазначену суму коштів та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 18.12.2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №2012-1-2/1. В свою чергу 27.12.2012 року ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» укладено договір купівлі-продажу (відступлення права вимоги) №27/12/2012-01, відповідно до умов якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право вимоги за кредитним договором №№2012-1-2/1. Відповідач належним чином умов кредитного договору не виконала - суму позики у визначений договором строк не повернула, що й стало причиною звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 19 червня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. В подальшому ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2019 року суд перейшов до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, оскільки конверт, який було скеровано відповідачу, повернувся за закінченням терміну зберігання, відтак відповідач не отримала копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками. У судове засідання 27 серпня 2019 року представник позивача не з`явився, хоча про дату, час і місце проведення такогоТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» було повідомлено належним чином. При цьому, представник позивача подав письмову заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує, що суд вважає за можливе, оскільки, згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, яка належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, відзиву, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини своєї неявки суд не повідомила. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 27.04.2009 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 490148662 (а.с.7-10). Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит в розмірі 65435,04 грн. та зобов`язувалася повернути тіло кредиту та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, зі ставкою 0,01% річних, в строки та в порядку, встановленими кредитним договором, з кінцевою датою повернення кредиту - 27.04.2019 року (п.1.1 кредитного договору). Відповідно до п.8.4 Кредитного договору, сторони реалізуючи свої права, що встановлені ст. 259 ЦК України, домовилися про те, що позовна давність за спорами, що випливають із даного договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів, пені), становить 50 років. Сторонами встановлено, що вказане застереження до Договору є договором про збільшення позовної давності. Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти в обсязі та у строк визначені умовами кредитного договору. 18 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» був укладений договір № 2012-1-2/1 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», а ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 490148662, який був укладений з [PERSON] /а.с.20-29/. В свою чергу, 27 грудня 2012 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» та ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» був укладений договір купівлі-продажу (відступлення прав вимоги) № 27/12/2012-01,відповідно до якого ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» відступило ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал», а ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 490148662, який був укладений з [PERSON] (а.с.31-43), що також стверджується Витягом з акту прийому-передачі Реєстру боржників від 27.12.2012 року (а.с. 44). 18.04.2019 року [PERSON] було скеровано повідомлення-вимога про зміну кредитора та погашення заборгованості за договором (а.с. 47-50). Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №490148662 станом на 22.05.2019 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитом в розмірі 217926,28 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 64698,53 грн.; заборгованість по відсотках - 31822, 93 грн., заборгованість за пенею - 121404, 82 грн. (а.с. 53). Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник повинен повернути позикодавцеві позику (кредит) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до частин першої та третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною третьою статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду вказаної справи судами попередніх інстанцій) щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем не подано відзиву на позовну заяву, не надано доказів щодо причини неналежного виконання зобов`язання, в тому числі щодо обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру пені, тому на даний час, за умов ухвалення заочного рішення, наявні підстави для стягнення пені у заявленому позивачем розмірі. Виходячи з наведеного та враховуючи, що [PERSON] в добровільному порядку взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором від 27.04.2009 року. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 3268,89 грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову (а.с. 6).

Outcome: approved