Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 20 січня 2003 року виконавчим комітетом Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2, неповнолітнього сина [PERSON] залишити проживати з відповідачкою, судові витрати залишити за ним. Свої вимоги мотивує тим, що 20.01.2003 він уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстрований виконавчим комітетом Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, про що зроблений актовий запис № 2. У даному шлюбі народилось троє дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років стосунки між собою вони не підтримують, оскільки між ними були непорозуміння, що призводило до постійних суперечок та сварок. Будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Він на даний момент з відповідачкою проживають окремо вже більше трьох років та спільне господарство не ведуть. Їхня сім`я фактично розпалась, а шлюб є формальністю. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Також зазначає, що відсутні підстави для застосування заходів примирення, оскільки спільні відносини між ними повністю припинені. Після розірвання шлюбу, виходячи з інтересів дитини, вважає, що молодшого сина [PERSON] , [INFO] , слід залишити проживати з мамою, відповідачкою по справі. Щодо двох інших дітей 2003 та 2005 року, яким на час розгляду справи виповнилось 14 років, місце проживання визначати не потрібно. На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин, які склались з відповідачкою, враховуючи те, що вони протягом тривалого часу (більше трьох років) не підтримують подружніх відносин, зважаючи на негативний вплив конфліктних відносин на розвиток і виховання їхніх дітей, факт того що примирення між ними неможливе, а тому він звертається до суду з даним позовом та вважає, що є всі підстави для негайного розірвання їх шлюбу. Позивач та його представник - адвокат Кобилинець Т.В. в судове засідання не з`явилися, однак від останньої надійшла письмова заява, в якій вона просить розгляд справи по суті здійснювати у її відсутності та у відсутності її довірителя, позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити їх з підстав, викладених у позові, шлюб розірвати, неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з відповідачкою, судові витрати залишити за позивачем, а також зауважує, що всі наявні в останнього докази долучені до матеріалів справи. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила, відзив на позов суду не подавала. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 05.04.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. 22 квітня 2021 року представником позивача подано заяву про розгляд справи без їх участі, в якій вони також не заперечують щодо ухвалення заочного рішення у справі (а.с.22). Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надала, хоча була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку шляхом направлення повідомлень (а.с. 17, 20-21, 29-31) за зареєстрованим місцем проживання (а.с.18) та розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті Судової влади України (а.с.27). Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 22.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідачка клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направляла, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за її відсутності. Ухвалою суду від 06.05.2021 постановлено провести заочний розгляд даної справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, враховуючи, що відповідачка належним чином повідомлена про місце, день і час судового засідання, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 20 січня 2003 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківскої області, актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 08.09.2020 Долинським РВ ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с.6). Як вбачається зі світлокопій свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.10.2003, свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.09.2005 та свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 04.03.2021 Долинським РВ ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), за час шлюбу у сторін народилися відповідно [PERSON] , [INFO] , запис № 7, [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 187 та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 3 (а.с.7, 8, 9). Позивач зазначає, що сторони більше трьох років проживають окремо, не ведуть спільне господарство та не підтримують подружніх відносин. Заперечень з даного приводу від відповідачки не поступало. Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність малолітньої дитини, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: проаналізувавши доводи сторони позивача, викладені в позові, дослідивши письмові докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не складається, вони вже три роки проживають окремо, позивач не бажає зберігати сім`ю за умов, які склалися між подружжям, відповідачка заперечень з даного приводу чи будь-яких інших заяв та клопотань не заявляла, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Двоє дітей сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вже досягли 14-річного віку, а щодо наймолодшого сина [PERSON] , [INFO] , якому виповнилося лише 7 років, позивач просить в інтересах дитини залишити проживати його з матір`ю, відповідачкою у справі. Клопотань про зміну прізвища від відповідачки не надходило. Відповідно до змісту ст. 113 СК України, її правом є після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем чоловіка або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишити з проживати з матір`ю [PERSON] , відповідачкою по справі. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 908 грн, що підтверджується квитанцією (а.с.10) та приймає до уваги його вимогу, викладену ним у позові та його представником в окремій заяві, залишити судові витрати за ним і з відповідачки не стягувати. На підставі\~викладеного,\~ст.ст.\~24,\~56,\~104,\~105,\~110,\~112,\~113,\~114\~СК України та

Outcome: approved