Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

ТОВ «Перший український експертний центр» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Посилається на те, що відповідно до рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» (протокол № 29 від 15 серпня 2012 року) будинок за адресою: [ADDRESS] передано експлуатуючій організації ТОВ «Перший український експертний центр». Відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 16 лютого 2010 року належить на квартира [ADDRESS] . Між ТОВ «Перший український експертний центр» і відповідачем існують відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, відповідно до яких товариство надає житлово-комунальні послуги, а відповідач, як споживач, зобов`язаний вносити плату за надані послуги. Відповідач плату своєчасно не вносить, у зв`язку з чим утворився борг. ТОВ «Перший український експертний центр» 18 квітня 2016 року звернулось до Солом`янського районного суду м. Києва з заявою про видачу судового наказу. 06 травня 2015 року Солом`янським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у сумі 37394 гривні 40 копійок. Станом на червень 2018 року сума заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги складає 67502 гривні 27 копійок, інфляційні втрати - 8323 гривні 22 копійки, три проценти річних - 2101 гривня 73 копійки. Зазначена заборгованість відповідачем не сплачена. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. 10 лютого 2020 року представник позивача направила до суду заяву про збільшення позовних вимог та просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відвідача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у сумі 95927 гривень 55 копійок, інфляційні нарахування в розмірі 15635 гривень 35 копійок та три проценти річних у сумі 6157 гривень 39 копійок (а.с. 152-154). У судове засідання представник позивача не з`явилась, подала до суду заяву, з якої вбачається, що вона просить розглядати справу у відсутність представника товариства. Зазначено, що вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі (а.с. 163). Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 149). З відзиву на позовну заяву відповідача вбачається, що він просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що позивач надав суду розрахунок заборгованості, де нараховує пеню за період з березня 2016 року по липень 2017 року, тобто з пропуском позовної давності в один рік. Договір про надання житлово-комунальних послуг з ним укладений не був та житлово-комунальні послуги він не отримував. Факту надання послуг індивідуальному споживачу позивач не підтвердив. Позивачем надані лише укладені треті договори про отримання послуг від контрагентів. Позивач ніколи не інформував споживачів про зміни умов договору. Наданий розрахунок не містить інформації щодо тарифів, на підставі яких він здійснений. Крім того, позивачем не надано суду довідки про відсутність претензій споживачів щодо належного виконання своїх статутних обов`язків, а договором підрядів не можуть підтверджувати факту надання якісних послуг в повному об`ємі, визначеному законодавством (а.с. 123-125). З відповіді на відзив на позову заяву представника позивача вбачається, що перебіг позовної давності переривався у зв`язку із зверненням позивача до суду із заявою про видачу судового наказу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними. Також, зазначено, що чинним законодавством не передбачено складання довідки про відсутність претензій споживачів щодо належного виконання своїх статутних обов`язків. Враховуючи факт відсутності договірних відносин між сторонами та фактичне споживання відповідачем наданих послуг, тарифи встановлюються на загальних засадах, визначених законом. Відповідач не складав актів-претензій щодо послуг, наданих позивачем, та не оскаржував дії товариства в судовому порядку (а.с. 130-134). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 16 лютого 2010 року (а.с. 19). Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд стягнути з [PERSON] : -основний борг у розмірі 95927 гривень 55 копійок; -інфляційні нарахування в сумі 15635 гривень 35 копійок; -три проценти річних в розмірі 6157 гривень 39 копійок. З позовної заяви вбачається, що ТОВ «Перший український експертний центр» було подано до Солом`янського районного суду м. Києва заяву на видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з відповідача. 06 травня 2015 року Солом`янським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у сумі 37394 гривні 40 копійок. Відповідач у відзиві зазначає про те, що договір про надання житлово-комунальних послуг з ним укладений не був та житлово-комунальні послуги він не отримував. За таких обставин, позивач не підтвердив факт надання послуг індивідуальному споживачу. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Позивач посилається на те, що між сторонами існують фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, проте [PERSON] належним чином не виконує зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Позивачем було вчинено дії на користь відповідача - надано послуги, тому договір про надання послуг, письмова форма якого законодавством не вимагається, вважається укладеним з моменту отримання відповідачем таких послуг. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідач доказів на підтвердження ненадання йому позивачем житлово-комунальних послуг суду не надав, зокрема, щодо його відмови від отримання послуг. За таких обставин, судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або формами, затвердженими в установленому порядку. Відповідач у відзиві на позов зазначає, що позивач надав суду розрахунок заборгованості, де нараховує пеню за період з березня 2016 року по липень 2017 року, тобто з пропуском позовної давності в один рік. Разом з тим, з позову та заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що позивач не заявляє вимогу про стягнення з відповідача пені, а просить стягнути інфляційні втрати та три проценти річних, які не є пенею. На підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунок заборгованості (а.с. 155-158). Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Оцінивши наданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат в розмірі 15635 гривень 35 копійок та три проценти річних у розмірі 6157 гривень 39 копійок. З урахуванням наведеного та вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762 гривні. Відповідно до ч. 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170,178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Outcome: approved