Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. 02.06.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № 200301 в електронній формі. За умовами п.1.1. договору, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 2400 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Згідно п.1.3. договору, позика надається строком на 30 днів. Відповідно до п.1.4. дата перерахування суми позики на банківський рахунок, який вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем. Позивач свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі та перерахував на картковий рахунок відповідача суму позики в розмірі 2400 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, кошти у передбачені договором позики строки не повернув, у зв`язку з чим станом на 03.07.2020 року утворилася заборгованість в сумі 101034 грн. 60 коп., яка складається з заборгованості за основним боргом - 2400 грн., заборгованості по відсоткам - 48514 грн. 60 коп., заборгованості за простроченими відсотками - 50120 грн. 00 коп. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 101034 грн. 60 коп. та судові витрати. В судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» Блащак Р.Л., яка діє на підставі довіреності № 3353 від 24.06.2020 року, не з`явилася, у змісті позовної заяви просила суд розглянути справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала та просить задовольнити їх в повному обсязі, при цьому не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.5зв., 92). Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання також не з`явилися, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Крім того, представником відповідача [PERSON] надано до суду клопотання про застосування позовної давності та відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що позовні вимоги відповідач визнає частково в сумі 3696 грн., яка складається з суми позики - 2400 грн. та процентів за користування позикою в розмірі 1296 грн. Обґрунтовуючи часткове визнання позову, представник відповідача [PERSON] , яка діє в інтересах відповідача [PERSON] , зазначила, що нарахування позивачем процентів за користування позикою поза межами строку дії договору, є безпідставним та незаконним. Просить суд позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування позикою, які нараховані поза строку дії договору, залишити без задоволення (а.с.62, 63-65, 67, 83, 91). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії [NUMBER] , виданого 27.10.2015 року Національною комісією, що здійснює Державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» зареєстровано як фінансову установу. Згідно пунктів 4.1., 4.2., 6.1., 6.3. Правил надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства, оформлює заявку на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС- повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики. За змістом п. 6.4., 6.7. вказаних Правил, у разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті - пункт 6.4. правил. Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету. Норма ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», передбачає, що електронний договір, це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За правилами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 02.06.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № 200301.Виходячи зі змісту відзиву на позовну заяву, вказані обставини не заперечуються позивачем, який визнав факт укладення між сторонами договору позики та отримання позики в розмірі, зазначеному в договорі. Відповідно до положень п.п.1.1, 1.3., 1.4. Договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти у позику в сумі 2400 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надається строком на 30 днів, дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору позики між позичальником і позикодавцем. Згідно графіку розрахунків до договору позики № 200301 від 02.06.2017 року, який є невід`ємною частиною вказаного договору, сума договору становить - 2400 грн., сума до сплати процентів - 1296 грн., разом до сплати - 3696 грн., дата погашення - 02.07.2017 року. Позивач надав відповідачу позику у розмірі та на умовах, що передбачені Договором позики № 200301 від 02.06.2017 року. Як вбачається із наданої позивачем довідки щодо заборгованості за договором № 200301 від 02.06.2017 року, відповідач свої обов`язки за договором не виконав, тому станом на 03.07.2020 року сума заборгованості за договором становить 101196 грн. 60 коп., яка складається з наступного: заборгованість за основною сумою позики - 2400 грн., заборгованість за відсотками - 48514 грн.60 коп., заборгованість за простроченими відсотками - 50120 грн. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За правилами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 статті 1049 ЦК України, встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. Таким чином, оскільки досліджені судом докази по справі свідчать про те, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором позики, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 3696 грн., яка складається з суми позики - 2400 грн. та процентів за користування позикою в межах строку надання позики за період 02.06.2017 року по 02.07.2017 року в розмірі 1296 грн., що відповідає графіку розрахунків до договору позики № 200301 від 02.06.2017 року. Стосовно ж вимог позивача в частині стягнення заборгованості за основними відсотками та заборгованості за простроченими відсотками, які нараховані за період з 03.07.2017 року по 03.07.2020 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України , позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Отже, аналіз вказаних правових норм дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку надання позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та охороні інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. За умовами договору позики № 200301 від 02.06.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» надало [PERSON] позику в розмірі 2400 грн., яку остання зобов`язалася повернути зі сплатою процентів у розмірі 1296 грн. до 02.07.2017 року. Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», виходячи із приписів статті 1048 ЦК України, має право на стягнення нарахованих та несплачених процентів за користування позикою, лише у межах погодженого строку кредитування, тобто до 02.07.2017 року. Як вбачається із наданої позивачем довідки щодо заборгованості за договором № 200301 від 02.06.2017 року, станом на 03.07.2020 року загальна сума заборгованості за договором становить 101196 грн. 60 коп., яка крім суми позики (2400 грн.), складається із заборгованості за основними відсотками - 48514 грн.60 коп. та заборгованості за простроченими відсотками - 50120 грн., включаючи період з 03.07.2017 року по 03.07.2020 року, який виходіть за межі строку кредитування. Таким чином, оскільки у позикодавця після закінчення строку кредитування відсутні правові підстави для нарахування передбачених договором відсотків за користування позикою, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» в частині стягнення заборгованості за основними відсотками та заборгованості за простроченими відсотками, які нараховані за період з 03.07.2017 року по 03.07.2020 року, є безпідставними та такими , що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 3696 грн., що становить: суму позики - 2400 грн. та проценти за користування позикою за період 02.06.2017 року по 02.07.2017 року в розмірі 1296 грн. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2197 грн. 00 коп. Враховуючи часткове задоволення позову, вимоги позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору підлягають задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 80 грн. 37 коп. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного та

Outcome: partial