Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 7» (далі - позивач, ТОВ «Рада 7») звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 7 225,56 грн. основного боргу, 178,24 грн. - інфляційної складової боргу, 102,35 грн. - три проценти річних та судові витрати в розмірі 1 921,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . Квартира загальною площею 168,9 кв. м. Житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговувала даний будинок до 31.03.2018 року, була ТОВ «Рада 7». Відповідач не здійснює оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території, чим порушує вимоги ст. 162 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». За період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року включно у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 7 225,56 грн. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач також нарахував індекс інфляції в розмірі 178,24 грн. та три проценти річних в розмірі 102,35 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.08.2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 7» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та роз`яснено відповідачу право у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали надати відзив на позовну заяву. З урахуванням положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України, суд визнав за можливе вирішити даний спір в спрощеному позовному провадженні, оскільки зважаючи на предмет та підстави позовної заяви, обраний позивачем спосіб захисту, дана справа є незначної складності. Як визначено у ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви). Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить направлення останньому копії позовної заяви та ухвали суду рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на зазначену в позовній заяві адресу, проте, конверт повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Як визначено у ч. ч. 1, 2, 3 ст.. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Отже, оскільки копія ухвали суду була направлена відповідачу на зазначену в позовній заяві адресу місця реєстрації останнього, проте, конверт повернувся із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання», а відповідач про зміну адреси суд не повідомляв, то суд вважає, що ухвала суду відповідачу вручена. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки, відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів. Житловий будинок [ADDRESS] , відповідно до Розпорядження Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 30.09.2008 року № 1221 був переданий на баланс ТОВ «Рада 7». Отже, ТОВ «Рада 7» є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує будинок [ADDRESS] , надає послуги з утримання та обслуговування будинку та прибудинкової території, нараховує та збирає квартирну плату з мешканців квартир житлового фонду комунальної власності територіальної громади на обслуговуючій території й збір із власників приватизованих квартир за відшкодування експлуатаційних витрат з утримання будинку та прибудинкової території. Нарахування за послуги з утримання будинку та прибудинкової території проводиться за тарифами, затвердженими розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.12.2010 року № 1221 та від 30.04.2015 року № 442, а з 01.07.2017 року - від 06.06.2017 року № 668. Як визначено у ст. 10 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 24 ЖК УРСР, житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон), споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. За приписами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати приміщення житлового будинку і гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання. Таким чином, згідно із наведеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Як визначено у ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, відповідач не сплачує в установленому законом порядку кошти за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв`язку із чим, у неї виникла заборгованість перед позивачем. Так, за період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року заборгованість відповідача становить 7 225,56 грн. Згідно 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] не надала належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження оплати житлово-комунальних послуг у визначеному чинним законодавством розмірі. За таких обставин, позов ТОВ «Рада 7» про стягнення основного боргу в розмірі 7 225,56 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Крім того, позивач також нарахував за прострочення виконання грошового зобов`язання пеню, відповідно до п. 8 Договору, в розмірі 9 476,72 грн. Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені, суд з ним погоджується та вважає вірним. За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Рада 5» про стягнення заборгованості з [PERSON] за житлово-комунальні послуги в розмірі 12 347,52 грн. та пені за несвоєчасне внесення оплати в розмірі 9 476,72 грн. є обґрунтованим та підлягають задоволенню. Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача за прострочення грошового зобов`язання три проценти річних в розмірі 102,35 грн. та індекс інфляції в розмірі 178,24 грн. Відповідно до ст.. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки [PERSON] прострочила виконання грошового зобов`язання, то позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені, суд з ним погоджується та вважає вірним. За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Рада 7» є обґрунтованими та позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору, що підтверджується платіжними дорученнями № 15179 від 13.08.2018 року, № 15295 від 18.12.2018 року, № 18116 від 28.02.2019 року. Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження понесення судових витрат. Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення позову, то судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved