Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: 26.02.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до до ПАТ «Азот» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 13393,86 гривні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.04.2017 року по 26.02.2018 року в сумі 74979,18 гривні. Позовні вимоги мотивує тим, що з 22.04.2011 року по 18.04.2017 року працював на посаді електоромонтера у ПАТ «Азот». 18.04.2017 року [PERSON] був звільнений з ПАТ «Азот» за власним бажанням. На день звільнення відповідачем не було проведено з ним розрахунок, а саме не виплачено в повному обсязі нараховану на день звільнення заробітну плату. Відповідно до довідки ПАТ «Азот» від 10.01.2018 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 13393,86 грн. Оскільки на час звернення з даним позовом до суду заробітна плата [PERSON] не виплачена, тому відповідач має сплати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.04.2017 року по 26.02.2018 року в сумі 74979,18. В судове засідання позивач не зявився, проте подала через канцелярію суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Представник відповідача ПАТ «Азот» в судове засідання не зявився, проте подав до канцелярії суду відзив в якому просив в задоволенні позову відмовити. У відзиві представник відповідача зазначив, що відсутня вина ПАТ «АЗОТ» у порушенні строків здійснення розрахунків при звільненні позивача. Оскільки 07 березня 2017 року відбулася повна зупинка виробництва і лише з червня 2017 року ПАТ «АЗОТ» почало відновлювати свою роботу, а 29 травня 2017 року постановою державного виконавця було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ПАТ «АЗОТ» Також 31 серпня 2017 року та 17 листопада 2017 року постановам державного виконавця було накладено арешт на кошти ПАТ «АЗОТ». Також на думку представника відповідача необхідно застосувати принцип співмірності, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню з урахуванням істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком. Крім того представник відповідача зазначає, що, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню на суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які ПАТ «АЗОТ» повинен буде сплатити до бюджету та зазначає, що позивач мав сплатити судовий збір за подачу позову, а саме за вимоги про стягнення середнього заробітку. Норми права, що підлягають застосуванню: Статтями 8, 9 [PERSON] України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. [PERSON] міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 43 [PERSON] України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.49 р. N 95, ратифікованої Україною 04.08.61 р., ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї. Згідно із ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України на роботодавця покладається при звільненні працівника здійснити виплату всіх сум, що належать працівникові, в день його звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст.117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Встановлені судом обставини: Відповідно до трудової книжки [PERSON] з 22.04.2011 року працював на посаді електромонтера в ПАТ «Азот». Наказом № 297-вк від 12.04.2017 року [PERSON] з 18.04.2017 року був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. (а.с. 7-8). Згідно довідки ПАТ «Азот» від 10.01.2018 року № 26 станом на 09.01.2018 року заборгованість ПАТ «Азот» по заробітній платі перед [PERSON] складає: за лютий 2017 року 1877,18 гривень, березень 2017 року 4737,03 гривень, квітень 2017 року 6779,65 гривень (а.с. 10). З довідки про доходи №25 від 10.01.2018 вбачається, що середньоденний заробіток [PERSON] за останні два місяці перед звільненням складав 350,37 коп. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Однак в своєму відзиві відповідач посилався на те, що розрахунок з позивачем при звільненні не був проведений не з вини підприємства, а через зупинку виробництва та накладений державним виконавцем арешт на банківські рахунки підприємства, що унеможливило проведення будь яких банківських операцій. Оскільки ПАТ «Азот» не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований, а також наявність/відсутність інших банківських рахунків, тому доводи відповідача про неможливість здійснення повного розрахунку із [PERSON] в день його звільнення суд не приймає. Також у своєму відзиві представник відповідача просив застосувати принцип співмірності, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню з урахуванням істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком, проте з даним доводом відповідача погодитися не можливо, оскільки право на працю та отримання винагороди за нею захищається законом відповідно ст. 43 [PERSON] України та протирічить вимогам ст.ст.47,115,116,117 КЗпП України, а відповідач добровільно не сплатив зазначеної заборгованості. Крім того представник відповідача зазначив, що позивач мав сплатити судовий збір за подачу позову, а саме за вимоги про стягнення середнього заробітку, на думку суду відповідно до п. 1 ч.1 ст. 5 Зкону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Таким чином, позивач [PERSON] звільняється від сплати судового збору за позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. ПАТ «Азот» не заперечує наявність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] за лютий-квітень 2017 року в сумі 13393,86 гривень. За таких обставин заборгованість по заробітній платі в сумі 13393,86 гривень необхідно стягнути з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] У позові [PERSON] наведено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом по 26.02.2018 включно. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.04.2017 року (наступний день після звільнення) по 26.02.2018 (в межах заявлених позовних вимог) суд виходить з наступного. Згідно довідки про доходи №25 від 10.01.2018 вбачається, що середньоденний заробіток [PERSON] за останні два місяці перед звільненням складав 350,37 коп. За період з 19.04.2017 по 26.02.2018 року (в межах позовних вимог) пройшло 214 робочих днів. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із пятиденного робочого тижня [PERSON] та даних викладених у [PERSON] України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» та Розясненні [PERSON] України з розрахунку норм тривалості робочого часу на 2018 рік. Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.04.2017 року по 26.02.2018 року включно становить 74979,18 гривні (із розрахунку 350/,37 грн. х 214 днів). Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. В той же час [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з ПАТ «Азот» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що утворилась станом на 26.02.2018 в сумі 74979,18 гривень. З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу суд не може вийти за межі позовних вимог [PERSON] та самостійно їх збільшувати та стягувати заборгованість по день ухвалення рішення. За таких обставин із ПАТ «Азот» на користь [PERSON] необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 74979,18 гривні. Разом з тим заявляючи позов [PERSON] не врахував, що розмір його середньоденної заробітної плати в сумі 350,37 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обовязкових платежів, а відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.04.2017року по 26.02.2018 в сумі 74979,18 гривень (в межах заявлених позовних вимог) на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обовязкових платежів передбачених законодавством України. Враховуючи все викладене вище суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення заробітної плати в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання. Судові витрати: Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ПАТ «Азот» на користь держави судовий збір в сумі 883 грн. 61 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial