Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 квітня 2011 року і мають спільного малолітнього сина. Вважаючи, що фактично шлюб існує формально і не бажаючи підтримувати подружні стосунки, позивач з позовом про розірвання 06 лютого 2017 року звернулася до суду. Позивач у судове засідання не зявилася. Подала до канцелярії суду заяву, у якій просила справу слухати у її відсутності. Зазначила про підтримання позовних вимог і не заперечила проти заочного розгляду справи (а.с. 42). З врахуванням положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд ухвалив про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідно до положень ч. 7 ст. 76 ЦПК України, відповідач, що проживає за межами України, був повідомлений про час та місце проведення судового засідання на 24 липня 2017 року та на 28 серпня 2017 року був повідомлений в порядку, визначеному Конвенцією про вручення за кодоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року та Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів. Так, центральним органом з питань надання міжнародної правової допомоги у цивільних справах в Англії та Уельсі19 червня 2017 року було доставлено пакт документів, в тому числі виклик про день судового розгляду, і вкинуто у поштову скриньку відповідача (а.с. 37). Цей метод повідомлення вважається прийнятним згідно статті 6.3 (1) (с) цивільно-процесуального кодексу Англії та Уельсу. Таким чином, відповідач, будучи належним чином повідомленим про судові засідання, до суду не зявився, не повідомив суд про причину неявки і не просив розглядати справу за його відсутності. З урахуванням думки позивача, викладеної у заяві від 18.07.2017 (а.с.42) та на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України судом було ухвалено про розгляд справи за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Із свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 8) слідує, що сторони з 01 квітня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. 22 липня 2011 року у подружжя народився син [PERSON] Ллойд (а.с. 15), який зареєстрований та проживає біля матері в с. Морозівка Мурованокуриловецького району Вінницької області. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу. Зокрема, позивач зазначила, що з березня 2015 року вона припинила подружні стосунки з відповідачем. Причиною припинення стосунків стала невиправдана агресія відповідача в бік позивача та її дітей, в тому числі щодо сина від першого шлюбу (а.с. 13). Судовим органом відповідачу заборонено наближатися до позивача та дітей, оскільки він знаходиться під дією державної програми щодо запобігання насильства в сімї. Відповідач своєю безпричинною неявкою до суду проявив байдужість до існування шлюбу. На підставі викладеного, суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати.

Outcome: approved