Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Сторони та їх представники у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] (Свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 17 листопада 2008 року). Після його смерті відкрилася спадщина за законом на наступне майно, а саме на квартиру [ADDRESS] та садовий будинок за адресою: [ADDRESS]. Також, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом, а саме на банківський вклад у ПАТ КБ «Приват Банк», згідно заповіту на користь сина спадкодавця - [PERSON] та на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], згідно заповіту на користь доньки - [PERSON]. Як встановлено у судовому засіданні, син спадкодавця [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за законом, як спадкоємець першої черги, а згодом [INFO] помер (Свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 18 серпня 2009 року). Таким чином, єдиним спадкоємцем по законом після смерті [PERSON] залишається позивачка, як донька спадкодавця (Свідоцтво про народження серії [NUMBER]), яка у встановлені законом строки на прийняття спадщини звернулася до державного нотаріуса Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з метою отримання спадщини за законом та за заповітом. На підставі чого, 06 червня 2014 року державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко І.М. було видано позивачці Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0549 гектарів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП(Дн) №031537. Що стосується спадщини на садовий (дачний) будинок, побудований на вищевказаній земельній ділянці, нотаріусом, відповідною постановою, було відмовлено у проведенні нотаріальних дій, враховуючи відсутність правовстановлюючих документів на садовий будинок на ім'я померлого [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, садовий будинок було побудовано померлим [PERSON] у 1990 році, однак за життя не встиг оформити правовстановлюючі документи на спірне майно. Так, факт побудови садового будинку у 1990 році підтверджується Довідкою Садівничого товариства «Мрія» від 30.07.2014 року та технічним паспортом на садовий (дачний) будинок [ADDRESS]. Також, факт відсутності реєстрації права власності нерухомості за адресою: [ADDRESS] підтверджується листом Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 20.11.2014 року за №425. Таким чином, вказані обставини справи, підтверджують той факт, що померлий [PERSON] правомірно на законних підставах набув право володіння, та користувалася спірним садовим будинком. Відповідно до ст. ст. 182, 210 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Крім того, факт відповідності садового (дачного) будинку вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливість його безпечної експлуатації підтверджується Технічним обстеженням садового (дачного) будинку за адресою: [ADDRESS], складеного експертом [PERSON], кваліфікаційний сертифікат серія АЕ №002814, виданого Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України. У свою чергу, позивачка з дня побудови спірного садового будинку постійно проживала у будинку разом зі спадкодавцем і фактично продовжує проживати на теперішній час, доглядаючи та утримуючи будинок у належному стані. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи те, що [PERSON] постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини у садовому будинку, нею не було подано заяву про відмову від спадщини, тому позивачка є такою, що прийняла спадщину на спірний садовий будинок за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.8 постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалось згідно з законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Тому. Забудований померлим жилий будинок входить до складу спадщини, не зважаючи на те, що він не був зареєстрованим в органах БТІ. Згідно роз'яснень, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право власності на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до рекомендацій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування (лист №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року) Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно . затверджене наказом Мінюста від 07 лютого 2002 року. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, спору, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного кодексу України 2004 року. Відповідно до п.3.2 вищезазначеного листа по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі). Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлювальні документи на будинок, навіть якщо споруджено самовільно. За наявності доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно до ст. 25 ЦК України правоздатність особи (здатність мати права та обов'язки) припиняється в момент її смерті. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи, що до Позивачки перейшли права власності на житловий будинок, проте вона не має можливості оформити законодавчі документи у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом. Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Приписами ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно з абз. 4 п. 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N20/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус для видачі свідоцтва про право на спадщину вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивача на вищезазначене спадкове майно, а його позовні вимоги не суперечать чинному законодавству і не порушують прав третіх осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved