Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Сутність заявленої до суду вимоги У жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, у якому порушувала питання про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] , який зареєстрований 29 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гадяцького районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 170. У шлюбі з відповідачем народжено сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбне життя між сторонами не склалося, через відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейне життя, внаслідок чого почали виникати сварки, тому позивачка уважала, що подальше збереження шлюбу є неможливим. На день звернення до суду з відповідачем вона не проживає однією сім`єю більше 3 місяців. Відповідач батьківської турботи до сина майже не проявляє, його допомога носить мінливий характер і зовсім не регулярна, а неодноразові звернення позивачки щодо надання матеріальної допомоги залишаються поза його увагою. Зазначила, що відповідач є особою працездатного віку, працює у ТОВ «Агрофірма «Маяк», щомісячно отримує заробіток, має гарне здоров`я, інших утриманців не має, а тому є здатним сплачувати аліменти. Просила суд розірвати шлюб, укладений між сторонами у даній справі, а також стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття, та відновити їй дошлюбне прізвище - [PERSON] . Позиції позивача, відповідача по даній справі Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву про підтримання заявленого позову у повному обсязі з вище викладених підстав, строк на примирення з відповідачем просила не надавати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи по суті подав заяву про визнання позову по двом вимогам у повному обсязі, не просив суд надавати строк на примирення зі позивачем. Процесуальні дії суду у даній справі Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 жовтня 2021 року у даній справі відкрито провадження, призначено судове засідання по розгляду справи по суті на 10 листопада 2021 року о 13 год. 30 хв. 10 листопада 2021 року ухвалено судове рішення по справі. Установлені судом фактичні обставини справи 29 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гадяцького районного управління юстиції у Полтавській області зареєстровано шлюб між сторонами по справі, актовий запис № 170 (а.с.8). У шлюбі відповідачка від позивача народила сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). [PERSON] , [INFO] , навчається в 1-А класі Липоводолинської спеціалізованої школи I-III ступенів Липоводолинської селищної ради Сумської області (а.с. 10). Позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Шлюбне життя сторін не склалося, особисті відносини між позивачем та відповідачем мають негативний характер, між сторонами відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, сторони припинили подружні відносини та більше трьох місяців, проживають окремо один від одного. Позивачка є особою працездатного віку, має зареєстроване місце проживання в с. Веселе Роменського району Сумської області, де й проживає окремо від відповідача разом із малолітнім сином [PERSON] . Відповідач є особою працездатного віку, має основне місце роботи в ТОВ «Агрофірма «Маяк», є зареєстрованим в смт. Котельва, Полтавського району, Полтавської області, проживає окремо від позивачки та їх спільного сина. Норми права, які підлягають застосуванню у даній справі: а) по вимозі про розірвання шлюбу: Частиною першою ст.110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з частиною третьою ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. б) по вимозі про стягнення аліментів: Статтею 180 СК України визначений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. До цього, суд ураховує, що батьки зобов`язані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення. 17 травня 2017 року внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не можу бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Висновки суду по суті заявлених вимог: а) по вимозі про розірвання шлюбу: Із огляду на обопільне небажання позивача та відповідача вживати заходів на примирення один із одним, ураховуючи втрату між сторонами поваги та взаєморозуміння один до одного, припинення сторонами спільного проживання однією сім`єю, тому суд уважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, збереження сім`ї за таких обставин є неможливим, а тому шлюб укладений між сторонами, належить розірвати. На думку суду, розірвання шлюбу між сторонами у даній справі є втручанням держави у сімейне життя сторін, проте воно ґрунтується на чітких, доступних та передбачуваних для них нормах чинного сімейного закону, узгоджується з метою захисту прав обох сторін на припинення сварок та непорозумінь, можливу побудову інших сімей та реєстрацію інших шлюбів через припинення раніше зареєстрованого шлюбу і відповідає потребі у встановленні розумного балансу між вищевказаними інтересами сторін (така правова позиція суду випливає зі змісту ч.2 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод). б) по вимозі про стягнення аліментів: Приймаючи до уваги майнове становище сторін та їх обопільний обов`язок утримувати їх спільну дитину до її повноліття, положення чинного законодавства, якими визначено мінімально необхідний розмір, який має забезпечувати достатній рівень матеріального забезпечення дитини, ураховуючи працездатний вік відповідача, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина в межах заявленої позовної вимоги, оскільки доказів у підтвердження фактів добровільного і позасудового надання достатньої матеріальної допомоги на утримання позивачем спільного сина сторін, відповідач суду не надав. Із урахуванням вимог ст. 182, 183 СК України та відсутності істотних у сторін обставин, які б впливали б на визначення розміру аліментів, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в межах заявлених вимог аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх доходів, таким чином задовольнити позов у повному обсязі. На думку суду, стягнення аліментів з відповідача на користь позивача є втручанням держави у сімейне та приватне життя [PERSON] , проте воно ґрунтується на чітких, доступних та передбачуваних для нього нормах чинного сімейного закону, узгоджується з метою захисту прав дітей і відповідає нагальній потребі дитини на забезпечення її належного утримання батьками. Також на думку суду, у даній справі при встановленні розумного балансу між майновим становищем батьків (в тому числі, його майнового стану платника аліментів-відповідача по справі) та інтересами дитини на належне утримання для її повноцінного розвитку й виховання, суд надає перевагу інтересам останньої, оскільки відповідач є офіційно працевлаштованим, є особою працездатного віку, постійно отримує офіційну заробітну плату, тобто він є здатним сплачувати аліменти на утримання сина, який в силу свого віку та рівня розвитку не здатний самостійно себе утримувати (така правова позиція суду узгоджується та випливає зі змістом ч.2 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод). Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому позивачка в подальшому вправі іменуватися прізвищем [PERSON] . Розподіл судових витрат по справі Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до положень ст.ст.141,142 ЦПК України, врахувавши факт визнання відповідачем позову до початку розгляду даної справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за вимогою про розірвання шлюбу, та стягнути з відповідача на користь позивачки інші 50 відсотків сплачених при зверненні до суду судового збору, а за задоволеною вимогою про стягнення аліментів на неповнолітню дитину стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved