Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю «Позняки-Автосервіс» в особі свого представника (надалі - Позивач, ТОВ «Позняки-Автосервіс») звернулися до суду з позовом до [PERSON] (надалі - Відповідач, [PERSON] ), в якому просили стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 19 240, 00 грн.; неустойку у вигляді пені в розмірі 3 990, 99 грн.; 3% річних з простроченої суми боргу в розмірі 808, 72 грн.; інфляційну складову боргу в сумі 4 140, 74 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] на праві приватної власності належать машиномісця №№ [NUMBER] , [NUMBER] , які знаходяться в підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] . Після введення автопаркінгу в експлуатацію, його було прийнято на обслуговування обслуговуючою організацією ТОВ «Позняки-Автосервіс». 04.08.2000 року між позивачем та відповідачем укладено договір «О предоставлении услуг по эксплуатации и участии в затратах по содержанию подземной автостоянки и прилегающей территории» №2-ЛУ-А. Уклавши договір, відповідач, в числі інших власників машиномісць авто паркінгу прийняв умови обслуговування та зобов`язався щомісячно оплачувати вартість послуг позивача і приймати участь у витратах по утриманню авто паркінгу та своїх машиномісць. На виконання вимог «Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках», затверджених Постановою КМУ № 115 від 22.01.1996 року та умов договорів, укладених з власниками стоян очних місць, позивачем укладено договори з постачальниками електроенергії, води, комунальними службами, здійснюється пропускний і внутрішній режим, постійна охорона автостоянки, прибирання території, надається цілий ряд інших послуг по обслуговуванню вказаної підземної автостоянки, відповідно до умов договорів та вимог Правил. Проте, відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання в зв`язку з чим виникла заборгованість відповідача перед позивачем за спожиті згідно договору послуги. У зв`язку із вищенаведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за надані послуги. Так, ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Цокол Л.І. від 23.05.2018 року відкрито провадження у справі (а.с. 29-30). 05.02.2019 року здійснено повторний атоматизований розподіл справи між суддями, головуючим суддею обрано Підпалого В.В. (а.с. 47-49). 05.02.2019 року ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Підпалого В.В. цивільну справу прийнято до свого провадження (а.с. 50) В засідання позивач та його представник не з`явилися, повідомлялися належним чином, представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог та ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Крім того, відзив на позовну заяву відповідачем надіслано не було, свою позицію щодо розгляду справи, відповідач не виклав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних , житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, як випливає зі змісту Цивільного кодексу України - відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань настає лише у випадках, передбачених законом або встановлених договором. Як вбачається зі змісту п. 5.4 Договору, укладеного між позивачем та відповідачем, при затримці оплати своєї долі в затратах по утриманню і експлуатації автопаркінгу на строк більше 10 (десяти) днів Власник виплачує Виконавцеві пеню в розмірі 1% від суми заборгованості, за кожен наступний день прострочення». Враховуючи вимоги статті 3 Закону України від 22.11.1996 року № 534/96ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», відповідачу нараховується пеня у розмірі, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ в межах скороченого строку позовної давності, та відповідно до розрахунку заборгованості становить 3990, 99 грн. Крім того, згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У цьому випадку, розмір 3% річних з простроченої суми, відповідно до розрахунку позовних вимог, становить 808, 72 грн., розмір інфляційної складової боргу складає 4 140, 74 грн. Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, з`ясувавши всі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення основної суми боргу, 3% річних з простроченої суми, інфляційної складової та судових витрат. Зокрема, в частині стягнення неустойки, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні даної позовної вимоги, виходячи з наступного. Так, ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Ч.ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Проте, позивачем не надано доказів того, що договір, укладений між позивачем та відповідачем визначає розмір та підстави стягнення неустойки, при цьому пропозиція укласти цей договір не місить умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин, суд приходить до висновку залишення позовної вимоги про стягнення неустойки у вигляді пені в розмірі 3 990, 99 грн., без задоволення. Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що Відповідач був повідомлений про розгляд справи, йому було роз`яснено право подати відзив на позовну заяву, проте він таким правом не скористався, проти задоволення позовних вимог не заперечив, розмір збитків ним не було оспорено, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню. Ураховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 1600, 00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial