Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.08.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і [PERSON] укладений кредитний договір № ML-702/1096/2008, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 25000 швейцарських франків, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 18.03.2011р., ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» і [PERSON] Банк як кредитор виконав свої зобов'язання за вказаним кредитним договором в повному обсязі, а відповідач порушив свої зобов'язання щодо погашення кредиту та відсотків за користування кредитом, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 29.01.2014р. становить: 24810,96 швейцарських франків - заборгованість по тілу кредиту; 3427,66 швейцарських франків - заборгованість по відсотками за користування кредитом; 103070,96 швейцарських франків - пеня за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором. 26.08.2008р. в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по кредитному договору укладений Договір поруки № SR-702/1096/2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Також, договором поруки передбачено, що поручитель та позичальник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до Поручителя, чи до обох одночасно, у зв'язку з чим позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором у солідарному порядку з кредитора та його поручителя. У судове засідання представник позивача за довіреністю Збицька Е.П. не з`явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, в якому просила розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з'явилися, повідомили, про дату та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, надали заяви про розгляд справи без їх участі. За таких обставин суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 26.08.2008р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] укладений кредитний договір № МL-702/1096/2008 (а.с. 6-9). Згідно умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит в сумі 25 000,00 швейцарських франків на споживчі цілі на строк до 25.08.2023р. 18.03.2011р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідно до ст. ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 ЦК України укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, згідно якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № МL-702/11096/2008 від 26.08.2008р. (а.с. 16-22). Оформлюючи відступлення права вимоги (ст. ст. 513, 514, 516, 517, 651, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України), ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов'язання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач [PERSON] зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку отримані кредитні кошти у строки, зазначені в п 1.6. кредитного договору, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом, в порядку та на умовах, що зазначені в п. п. 1.4., 1.5. кредитного договору. Згідно п. 1.5.1. з підпунктами частини 2 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки визначені договором. Однак, в порушення зазначених умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, [PERSON] належні до сплати суми кредиту та відсотки не сплачені. Таким чином, зобов'язання за кредитним договором [PERSON] не виконані, тобто графік платежів не виконується, порушується порядок та строки сплати відсотків, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 29.01.2014р. становить: -24810,96 швейцарських франків - заборгованість по тілу кредиту; -3427,66 швейцарських франків - заборгованість по відсотками за користування кредитом. Згідно з п. 3.1.1. ст. 3 частини 2 кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочки, пеня сплачується додатково до прострочених сум. Таким чином, за несвоєчасне повернення кредиту [PERSON] нарахована пеня в розмірі 103070,96 швейцарських франків. Відповідно до пункту 1.9. кредитного договору, в разі порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором банк має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов'язань за кредитним договором. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі. Непогашення боржником заборгованості перед банком свідчить про грубе порушення позичальником умов кредитного договору, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов'язань. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальником повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки позичальник порушує строки повернення кредиту та сплати процентів, що встановлені кредитним договором, банк вимагає погашення заборгованості за кредитом та відсотками, і пеню. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (позики). Відповідно до вимог ст.ст. 1048, 1054 ЦК України, в разі відсутності іншої домовленості сторін проценти за користування кредитними коштами сплачуються щомісячно до дня повернення кредиту. Позичальник користується кредитними коштами до цього часу, тому проценти будуть нараховуються аж до погашення кредиту у повному обсязі. Згідно зі статтею 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика», якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання настають правові наслідки, передбачені законом чи договором. За таких обставин, заборгованість по відсоткам за користування кредитом позивачем нарахована обґрунтовано. Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо це значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку боржника є повернення кредиту у строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. 26.08.2008р. в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по кредитному договору укладений договір поруки № SR-702/1096/2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до п. 1.1 ст. 1 договору поруки, [PERSON] прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Також, п. 1.2 ст. 1 договору поруки передбачено, що поручитель та позичальник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Відповідно до ч. 1 ст. 553, ч. 1 та ч. 2 ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Таким чином, відповідачі порушили прийняті на себе зобов'язання, встановлені в кредитному договорі та договорі поруки. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] помер [INFO]., про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER], яке видане виконавчим комітетом Роганської селищної ради Харківського району (а.с. 46). Відповідності до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а згідно приписів ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом в ході судового розгляду визначено повне коло осіб, які прийматимуть участь у розгляді справи у зв'язку зі смертю відповідача [PERSON] Згідно повідомлення Чугуївської державної нотаріальної контори № 1550/01-16 від 10.04.2014р., після смерті [PERSON], померлого [INFO] в термін передбачений ст. 1270 ЦК України (шість місяців), з вимогою кредитора звернувся «Райффайзен Банк Аваль», спадкоємці померлого з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини в нотаріальну контору не звертались, але можуть бути спадкоємці, які спадщину прийняли фактично, тим, що відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України, постійно проживали разом з0і спадкодавцем на час відкриття спадщини; на підставі вимоги банка заведена спадкова справа за № 348/13, свідоцтва про право на спадщину не видавалось, заповіт - відсутній (а.с. 52). Згідно повідомлення Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 02-14/1537 від 10.07.2014р., після смерті [PERSON], який помер [INFO] та на час смерті мав державну реєстрацію у виконавчому комітеті Роганської селищної ради Харківського району Харківської області, заяви про прийняття або про відмову від спадщини від будь-яких спадкоємців не поступали, спадкова справа не заводилась, але згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 09.07.2014р. за № 37830493 мається інформація про заведену спадкову справу № 348/2013 у Чугуївській державній нотаріальній конторі (а.с. 84). Згідно повідомлення Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 221 від 24.03.2016р., на день смерті [PERSON], який помер [INFO] у будинку за адресою: [ADDRESS], зареєстрована його мати [PERSON], яка на даний момент фактично у будинку не проживає, зі слів сусідів переїхала у Росію (а.с. 220). Таким чином, мати померлого [PERSON] - [PERSON] фактично прийняла спадщину, але з заявою до нотаріальної контори не звернулась, свідоцтво про спадщину не отримувала і інші спадкоємці з заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталися. В ході судового розгляду за клопотанням представника позивача до участі у справі у якості третьої особи залучена дружина померлого [PERSON] - [PERSON] Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1231 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця переходить обов'язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. До спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. Згідно статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Згідно роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому, позивачем в порушення приписів ст. 60 ЦПК України до матеріалів справи не надано розрахунку заборгованості [PERSON] по кредитному договору станом на момент відкриття спадщини, тобто станом на [INFO] Взагалі до позовної заяви не додано розрахунок заборгованості, а лише в позовні заяві вказано з чого складається заборгованість за кредитним договором станом на 29.01.2014р. Під час розгляду справи позивачем також наданий розрахунок заборгованості по кредитному договору. З огляду на викладене, суд на підставі наданих позивачем матеріалів позбавлений можливості визначити розмір зобов'язань [PERSON] по кредитному договору станом на момент відкриття спадщини, тобто станом на [INFO] Відповідно до ч. 4ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед банком або повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України. Згідно ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Судом встановлено, що вказаних строків чи термінів в договорі поруки не встановлено. Позивач подав позовну заяву 26.02.2014р., а відповідач помер - [INFO], тобто, шестимісячний строк пройшов, таким чином позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг» до поручителя [PERSON] - задоволенню не підлягають. З огляду на вищевикладене суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як з позичальника у зв'язку з його смертю, так і з поручителя у зв'язку з пропущенням строку звернення до суду з позовом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed