Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.10.2017 року, в шлюбі дітей не мають. Позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що їх спільне подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя та ведення господарства. Неодноразові намагання примиритися не дали результатів, з вересня 2019 року проживають окремо, він в місті Києві, а відповідач у м. Львові, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Вважає, що їх сім`я розпалася остаточно, тому переконаний, що шлюб носить формальний характер, а подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим та недоцільним. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 04.12.2019 року у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження, про що повідомлено учасників справи (а.с. 12), а ухвалою від 24.12.2019 року призначено справу до судового розгляду Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який подав заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, що підтверджується матеріалами справи, причин неявки суду не повідомила, відзиву не подала. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони зареєстрували шлюб 07 жовтня 2017 року у Хмельницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 2000, в якому неповнолітніх дітей не мають (а.с. 4). Також встановлено, що сторони з вересня 2019 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, припинили сімейні стосунки. Позивач примирення вважає неможливим та наполягає на розірванні шлюбу. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати.

Outcome: approved