Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

ТОВ «Новаагро Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат у розмірі 295 952,00 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 47 743,56 грн., а всього 343 695,56 грн., а також судових витрат у розмірі 20 029,35 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.05.2012 ТОВ «Новаагро Україна» уклало з [PERSON] договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги на суму 530 000,00 грн., при цьому позивач передав відповідачу гроші у вказаному розмірі, а відповідач зобов'язався повернути їх не пізніше 31.10.2012. Проте, у вказаний в договорі строк відповідач не повернув отриману суму. У зв'язку з порушенням умов договору, за рішеннями суду договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 19.05.2012 розірвано та стягнено з відповідача на користь позивача кошти в сумі 530 000,00 грн., також штрафні та фінансові санкції за договором. [PERSON] до теперішнього часу не виконано зазначених рішень суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку, та не сплачено ані штрафних санкцій, ані суми основного боргу за договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, укладеного 19.05.2012. У зв'язку з цим позивач змушений звернутись за захистом своїх прав до суду з позовом про стягнення процентів річних та інфляційних втрат на суму боргу. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідачем наданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що проти позовних вимог заперечує в повному обсязі і вважає їх незаконними та безпідставними, оскільки вважає, що заборгованості перед позивачем не має з тих підстав, що не підписував договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 19.05.2012р. на суму 530000,00 грн., а підпис у договорі вчинений не ним, тому наполягає, щоб позивач надав оригінал вказаного договору для дослідження у судовому засіданні та проведенні експертизи, про що ним подане клопотання окремо. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 19.05.2012 ТОВ «Новаагро Україна» та [PERSON] уклали договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, за умовами якого позивач передав відповідачу гроші у сумі 530 000,00 грн. а відповідач зобов'язався повернути їх не пізніше 31.10.2012 (а.с. 7-8). Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 03.01.2013, що набрало законної сили 06.08.2013, позовні вимоги ТОВ «Новаагро Україна» до [PERSON] про розірвання договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 19.05.2012 та повернення коштів у сумі 530 000 грн. задоволені (а.с. 10-12). Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06.08.2013 рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 03.01.2013 залишено без змін (а.с. 14-15). Таким чином, договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 19.05.2012 вважається розірваним 06.08.2013. Щодо заперечення відповідача проти укладання договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги суд зазначає, що обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлені ці обставини. А тому доказуванню наявність договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, укладеного 19.05.2012 між ТОВ «Новаагро Україна» та [PERSON], за умовами якого позивач передав відповідачу гроші у сумі 530 000,00 грн. а відповідач зобов'язався повернути їх не пізніше 31.10.2012, встановлені судом при ухвалені рішення, а тому доказуванню не підлягають. Крім того, заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 26.12.2013 задоволені позовні вимоги ТОВ «Новаагро Україна» до [PERSON] про стягнення штрафних та фінансових санкцій за договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 19.05.2012: 36 % річних від несвоєчасно сплаченої суми за весь час прострочення платежу у сумі 145 321,64 грн.; проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 42 370,96 грн.; 3 % річних у сумі 17 860,27 грн.; інфляційні втрати у розмірі 5 854,43 грн. (а.с. 17-20). Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30.07.2014 заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 26.12.2013 в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 42 370,96 грн. скасовано, в задоволенні позову в цій частині відмовлено, зменшено суму судового збору до 1 690,36 грн. та загальну суму заборгованості до 169 036,35 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. Рішення набрало законної сили 30.07.2014 (а.с. 22-25). Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 14.01.2015 з [PERSON] стягнуто на користь позивача ТОВ «Новаагро Україна» фінансові санкції за договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 19.05.2012: 3 % річних за період з 15 грудня 2013 року по 05 грудня 2014 року у розмірі 15 464,38 грн.; інфляційні втрати за період з грудня 2013 по жовтень 2014 року у розмірі 103 110,24 грн. та судовий збір у сумі 1 185,75 грн. (а.с. 27-30). На даний час жодне з вищевказаних рішень суду [PERSON] не виконане та не сплачено ні штрафних санкцій, ні суми основного боргу за договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 19.05.2012. Відповідно до розрахунку, наданого ТОВ «Новаагро Україна» від 28.03.2018, розмір відсотків за користування відповідачем грошовими коштами за період з 26.03.2015 по 26.03.2018 складає 47 743,56 грн., понесені позивачем інфляційні збитки за вказаний період складають 295 952,00 грн. (а.с. 37-39). Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із ч. 1 та ч. 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За положеннями ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. З огляду на зазначене, зобов'язання сплатити грошові кошти у розмірі 530 000,00 грн., зазначене у рішенні Чугуївського міського суду Харківської області від 03.01.2013 у справі № 2036/3172/2012, є грошовим зобов'язанням, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Станом на 26.03.2018 інфляційні збитки за період з 26.03.2015 по 26.03.2018 складають: 530 000,00 (сума боргу) х 155,84 (сукупний індекс інфляції) / 100% = 825 952,00 (сума боргу з урахуванням інфляції) - 530 000,00 (сума боргу) = 295 952,00 грн. Станом на 26.03.2018 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26.03.2015 по 26.03.2018 складають: 530 000,00 (сума боргу) х 3% (процентна ставка) / 100% / 365 днів х 1 097 (кількість днів) = 47 743,56 грн. Враховуючи викладене, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Новаагро Україна» інфляційних витрат у розмірі 295 952,00 грн. та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 47 743,56 грн., за договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги. Відповідно до частин 1 та 3 (п. 1) ст. 133 та частин 1-3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 ст. 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов'язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов'язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов'язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до платіжного доручення № 63 від 29.03.2018 позивачем сплачений судовий збір у розмірі 5 155,44 грн. Також, при зверненні до суду з даним позовом позивачем наданий попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв'язку з розглядом справи в суді, відповідно до якого витрати ТОВ «Новаагро Україна» на професійну правничу допомогу склали 14 873,91 грн., з яких: за підготовку позовної заяви позивачем сплачено 2 000,00 грн., за супроводження справи в суді - 6 000,00 грн., гонорар адвоката (представника) склав 2% від ціни позову - 6 873,91 грн. Проте, на підтвердження вищевказаних витрат на правничу допомогу відповідачем не надано жодного доказу (договору про надання правової допомоги, розрахунку часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу виконаних робіт, актів надання послуг та жодної квитанції). Таким чином, суд позбавлений можливості встановити реальну суму витрат ТОВ «Новаагро Україна» на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді, і вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial