Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з вищезазначеним позовом. Позов мотивовано тим, що 20.03.2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11-26/2, відповідно до умов якого банк надав позичальникові кредит у сумі 200 000 гривень для ремонту та облаштування будинку зі сплатою 15,5% річних та кінцевим терміном повернення кредиту- не пізніше 19.03.2018 року.\~З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29.04.2008 року між банком та відповідачкою був укладений договір іпотеки, предметом якого\~\~є домоволодіння за адресою с.Біласовиця, 77 Воловецького району Закарпатської області. В зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість в сумі 492\~947 гривень 12 копійок. 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір про передачу прав за договорами забезпечення та договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого відбулась заміна кредитора за договором №11-26/2 від 20.03.2008 року позичальником якого є [PERSON] Позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, шляхом проведення прилюдних торгів згідно\~\~Закону\~\~України «Про виконавче провадження»,\~встановивши початкову ціну\~\~предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна; виселити відповідачів з домоволодіння та стягнути на свою користь судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, причини їх неявки суду невідомі (а.с.45,46,47, т.2). Заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходили. При цьому, клопотання відповідачки [PERSON] про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що її невчасно повідомлено про судове засідання, суд до уваги не бере, так як повідомлення про виклик до суду на 29.02.2016 року на 10-20 годину відповідачка отримала завчасно- 18.02.2016 року, а не 26.02.2016 року, як вона заявляє, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.46, т.2). Представник третьої особи- начальник служби в справах дітей Воловецької РДА [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову в частині виселення з житлового будинку відповідачів заперечує. У відповідності до статті 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 20.03.2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11-26/2, відповідно до умов якого банк надав позичальникові кредит у сумі 200 000 гривень для ремонту та облаштування будинку зі сплатою 15,5% річних та кінцевим терміном повернення кредиту- не пізніше 19.03.2018 року (а.с.95-100, т.1). 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір про передачу прав за договорами забезпечення та договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого відбулась заміна кредитора за договором №11-26/2 від 20.03. 2008 року позичальником якого є [PERSON] (а.с.137-158, а.с.159-165, т.2). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Через невиконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору станом на 01.07.2015 року виникла заборгованість в сумі 492\~947 гривень 12 копійок, а саме: 173\~067, 50 гривень- заборгованість за кредитом, 143\~947, 13 гривень-по відсотках; 175\~932, 49 гривень- пеня за останній рік (а.с.25-26, т.1). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, згідно вимог ст.610 ЦК України. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29.04.2008 року між банком та відповідачкою був укладений договір іпотеки, предметом якого\~\~є домоволодіння за адресою с.Біласовиця, 77 Воловецького району Закарпатської області, а саме: житловий будинок (літ.А), гараж (літ.Г), стайня (літ.С), стодола (літ.Ш), вбиральня (літ.В), загальною площею 114,55 кв.м, житловою площею 81,26 кв.м. (а.с.109-113, т.1), яке належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №433675 від 25.01.2008 року (а.с.114, т.1). Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ст.33\~Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Зважаючи на невиконання відповідачем [PERSON] зобов»язання за кредитним договором вимоги позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими, підтвердженими письмовими доказами, ґрунтуються на укладеному між сторонами чинному договорі та підлягають до задоволення. При цьому, у відповідності до ст.38 Закону України «Про іпотеку» та п.1.4 Договору іпотеки від 29.04.2008 року, суд вважає за необхідне встановити початкову ціну предмету іпотеки не на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна, як заявлено в позовній заяві, а на рівні узгодженому сторонами в договорі- у сумі 168\~000 гривень (а.с.109, т.1). Згідно з вимогами наведеними в частинах 1 і 2 ст. 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить, рішення про виселення мешканців\~за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною 1 ст. 40 ЗУ\~«Про іпотеку»\~передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.\~Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. А нормою, яка встановлює\~порядок виселення із займаного житлового приміщення є\~ст. 109 ЖК УРСР, в ч. 1 якої передбачені підстави виселення. За змістом ч. 2 ст. 40 ЗУ\~Про іпотеку\~та ч. 3\~ст. 109 ЖК УРСР\~після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця із дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Але ч.2\~ст.109 ЖК УРСР\~передбачено, що громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч. 2\~ст. 109 ЖК УРСР\~встановлює, загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. 39 ЗУ\~Про іпотеку\~підлягають застосуванню як положення ст. 40 цього Закону, так і норма\~статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. З матеріалів справи вбачається, що предмет іпотеки на праві власності належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ№433675 від 25.01.2008 року (а.с.114, т.1). А звідси, в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок кредитних коштів отриманих від банку. Оскільки, відсутні передбачені законом підстави для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла, позовна вимога про виселення із житлового будинку не підлягає задоволенню. Аналогічного висновку дійшов Верховний суд України в своїй постанові №6-39цс15 від 18.03.2015 року, що є обов'язковою для всіх судів України (ч.2 ст.\~214, ч.1 ст.\~360-7 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню солідарно на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 3654 гривень (а.с.1, т.1). На підставі викладеного та

Outcome: approved