Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

ТОВ «Новобудова» звернулося до суду з позовом у якому просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01.07.2014 року по 01.07.2017 року в сумі 5032,87 грн., 3% річних - 290,06 грн., індекс інфляції - 2 161,92 грн. та 1600,00 грн. судового збору. Мотивуючи вимоги тим, що надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку [ADDRESS] здійснює ТОВ «Новобудова». [PERSON] є власником квартири №54 даного будинку, проте не оплачує належним чином комунальні послуги, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за період з 01.07.2014 року по 01.07.2017 року в розмірі 5032,87 грн., яка разом з інфляційними витратами та 3% річнихстановить 7484,85 грн. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.06.2017 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» про зобов'язання укласти договір та стягнення моральної шкоди до спільного розгляду з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та об»єдано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження із первісним. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд зобов'язати генерального директора ТОВ «Новобудова» [PERSON] укласти із ним договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою [ADDRESS] по формі та за змістом типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року №529, з обов'язковими додатками по п.п. 2, 3 типового договору з визначенням вартості кожної складової частини тарифу відповідно до Порядку формування тарифу, затвердженого вказаною постановою, а також постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року №869, із забезпеченням прозорості усіх його складових в розрахунку на 1 кв.м. загальної площі квартири, з істотними умовами визначеними у ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги. А також стягнути із ТОВ «Новобудова» на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. нанесену систематичним порушенням прав споживачів. Мотивуючи вимоги тим, що відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг повинні здійснюватись виключно на договірних засадах. На виконавця послуг на балансоутримувача Законом покладений обов'язок підготувати та укласти договір про надання житлово-комунальних послуг. Оскільки балансоутримувачем будинку [ADDRESS] є ТОВ «Новобудова», то останнє зобов'язане підготувати та укласти із ним вказаний договір. Проте жодних пропозицій від відповідача за зустрічним позовом щодо укладання типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не надходило. Крім того, порушення відповідачем прав позивача призвело до погіршення стану його здоров'я, душевних страждань та переживань. Більше того, у зв»язку із зверненням ТОВ «Новобудова» із позовом про стягнення з нього заборгованості за житлово-комунальні послуги та розглядом даної справи в суді, він вимушений був змінити звичний спосіб життя, з»являтись за судовими викликами на розгляд даної справи та відмінити заплановану відпуску для відпочинку із сім»єю, у зв»язку із чим переніс емоційне напруження, що тягне за собою в своїй сукупності психологічний дискомфорт і моральні переживання, які він оцінює в розмірі 10000,00 грн. У судовому засіданні представник ТОВ «Новобудова» [PERSON] підтримала позовні вимоги за первісним позовом та просила їх задовольнити в повному обсязі виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечувала та просила відмовити з підстав викладених в письмових запереченнях. Додатково пояснила, що дійсно на даний час між сторонами не укладено договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Разом з тим, відповідачу надавались такі послуги, зауважень щодо якості їх надання у [PERSON] не виникало. А відтак вважала, що відповідач зобов»язаний нести витрати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Щодо зустрічних позовних вимог, то повідомила, що ТОВ «Новобудова» не заперечує щодо укладання із [PERSON] договору про надання послуг з утримання будинку та споруд. Оскільки [PERSON] не звертався із пропозицією укласти такий договір, а товариство не заперечує проти його укладання, вважала зустрічні позовні вимоги в цій частині передчасними. Безпідставними, на думку представника відповідача за зустрічним позовом, є вимоги про відшкодування моральної шкоди, так як не підтверджені жодними доказами факт моральних чи фізичних страждань позивача або його втрат немайнового характеру. Відповідач за первісним позовом заперечував проти позовних вимог про стягнення з нього заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Пояснив, що за положеннями п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875- ІV від 24 червня 2004 року ТОВ «Новобудова», як балансоутримувач, зобов'язаний був підготувати та укласти із ним договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Разом з тим, своїх зобов'язань не виконав та не підготував відповідний договір. А відтак вважав, що оскільки відсутній договір на надання житлово-комунальних послуг, то не має і підстав для стягнення з нього грошових коштів за надані комунальні послуги. Більше того, позивач за зустрічним позовом вважає, що оскільки ТОВ «Новобудова» не виконано п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України « Про житлово-комунальні послуги», йому завдано моральних переживань, які погіршили гармонійні адаптовані умови його життєдіяльності і появу негативних психоемоційних почуттів, призвели до порушення душевної рівноваги, що вимагає від нього додаткових витрат часу, залучення душевних та матеріальних зусиль. Також пояснив, що розрахунок заборгованості наданий позивачем не оформлений належним чином, договір на який спирається позивач не відповідає формі та змісту типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року №529, а саме немає дати договору, реквізитів виконавця, не співпадають тарифи передбачені договором та тарифи зазначені в розрахунку заборгованості. З огляду на наведене, просив відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічні позовні вимоги. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, прийшов до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню а у зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 06 грудня 2002 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення КМДА, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 7). За даними довідки форми № 3 від 01.02.2017 виданої ТОВ «Новобудова» у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] (а.с. 36). Рішенням Акціонерного товариства холдингової компанії «Київміськбуд» № 142 від 16.06.2004 року передано житлово-експлуатаційній організації ТОВ «Новобудова» житловий будинок [ADDRESS], інженерні мережі та інше майно в складі житлового будинку. (а.с. 4-5). 01 листопада 2004 року Холдингова компанія «Київміськбуд» передала на баланс ТОВ «Новобудова» для зарахування в основні фонди будинок [ADDRESS] (а.с. 6). Із матеріалів справи убачається, що ТОВ «Новобудова» як балансоутримувачем укладено договори із постачальниками житлово-комунальних послуг, зокрема на постачання електричної енергії, теплової енергії у гарячій воді, питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, вивезення та знешкодження твердих побутових відходів, проведення комплексних протиепідемічних заходів на території та в будівлях замовника, технічного обслуговування ліфтів, в тому числі будинку [ADDRESS] (а.с. 58-85). Виходячи із цього, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст. ст. 160, 162 ЖК України, Законом України « Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон України № 1875- ІV від 24 червня 2004 року), п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 року №572, зі змінами і доповненнями від 14.01.2009 р. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України № 1875- ІV від 24 червня 2004 року ТОВ «Новобудова», як балансоутримувач, зобов»язаний був підготувати та укласти із [PERSON] договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. А, власник та наймач (орендар) квартири, за положеннями п. 7 Правил зобов'язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Повнолітні члени сім»ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов»язаннями, що випливають з договору найму, що цілком кореспондується із ст. 322 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із договором №б/н укладеного у 2004 році між ТОВ «Новобудова» та [PERSON], виконавець забезпечує обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS], а також утримання прибудинкової території (а.с. 8). Разом з тим, між сторонами не укладалось типового договору про надання житлово-комунальних послуг, що передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529. При цьому, як було встановлено під час судового розгляду, позивачем такі послуги надавались, із заявами щодо неналежної якості наданих житлово-комунальних послуг [PERSON] не звертався. Як убачається із розрахунку заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.07.2014 року по 01.07.2017 року по квартирі [ADDRESS] у відповідача виникла заборгованість по платі за користування вказаним житлом в сумі 5 032,87 грн., яка ним не сплачена. Під час судового розгляду відповідач за первісним позовом заперечуючи проти позовних вимог, зокрема пояснив, що у розрахунку заборгованості, наданого позивачем вказані суми заборгованості, які були оплачені ним згідно квитанцій від 12 лютого 2015 року та від 15 лютого 2015 року (а.с. 90-96). З наданих квитанцій убачається, що [PERSON] здійснено оплату послуг з централізованого водовідведення гарячої води, постачання холодної води та водовідведення, централізоване опалення та постачання гарячої води, утримання будинків та прибудинкових територій за листопад - грудень 2014 року та за січень 2015 року на загальну суму 2302,79 грн., однак вказана сума відображена у розрахунку заборгованості наданого позивачем та не включена до загального розміру заборгованості за період з липня 2014 року по червень 2017 року. За таких обставин, суд не погоджується із доводами відповідача за первісним позовом щодо відсутності правових підстав для стягнення із нього заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 5 032,87 грн. За положеннями ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, відповідачем не надано суду доказів відсутності заборгованості по сплаті за користування житлом по квартирі [ADDRESS] та не спростовані доводи позивача, то сума заборгованості у розмірір 5 032, 87 грн. підлягає стягненню із [PERSON] на користь ТОВ «Новобудова». За даними розрахунку наданого позивачем, правильність якого перевірена судом, за період із липня 2014 року по червень 2017 року у зв»язку із невиконанням відповідачем зобов»язання по оплаті житлово-комунальних послуг, сума індексу інфляції становить 2 161,92 грн. а сума 3% річних - 290,06 грн. (а.с. 116-117). А відтак, оскільки позовна заява про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги подана з дотриманням порядку, визначеного частиною 3 ст. 118 ЦПК України, відповідачем не надано суду доказів відсутності заборгованості по сплаті за надані послуги по квартирі [ADDRESS] за липень 2014 року - червень 2017 року та не спростовані доводи позивача, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за житлово-комунальні послуги - 5 032,87 грн., 3% річних - 290,06 грн. та індекс інфляції - 2 161,92 грн. А тому первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо зустрічних позовних вимог, а саме зобов»язання ТОВ «Новобудова» укласти із [PERSON] типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, то суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Закон України № 1875- ІV від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги», визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом із тим ст. 4 Закону № 1875- ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Цивільний кодекс України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору, статті 6, 627 ЦК України визначають, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються із нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875- ІV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 « Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Як було встановлено судом, між ТОВ «Новобудова» та [PERSON] у 2004 році був укладений договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, однак типового договору про надання житлово-комунальних послуг, що передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 між сторонами укладено не було з тих причин, що виконавцем послуг не було підготовлено такий договір. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Разом з тим, під час з»ясування судом обставин справи, було встановлено, що ТОВ «Новобудова» не відмовляється від укладання договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. Статтею 15 ЦК України передбачено, право кожної особи на захист свого цивільного права та інтересу, у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів). Аналогічного висновку дійшов Верховний суд України у постанові від 10 жовтня 2012 року за результатами розгляду справи №6-110цс12. А відтак, розглядаючи заяву в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог в частині зобов»язання ТОВ «Новобудова» укласти із [PERSON] договір про надання житлово-комунальних послуг. Враховуючи, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. завданої позивачеві за зустрічним позовом систематичним порушенням прав споживачів є похідними у вирішенні спору про зобов'язання укласти договір, то суд приходить до висновку про відмову у її задоволенні. Твердження позивача за зустрічним позовом, що він згаяв багато часу у зв»язку із розглядом даної справи в суді, що змінило гармонійні адаптовані умови його життєдіяльності, то слід зазначити, що судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Стаття 10 ЦПК України, передбачає обов»язок кожної із сторін, доводити перед судом переконливість поданих доказів, на підтвердження обставин, якими обгрунтовються як позовні вимоги так і заперечення. Виходячи із диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безсторонньому їх дослідженні, приймаючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову в повному обсязі та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем за первісним позовом підлягають стягненню із [PERSON] на користь ТОВ «Новобудова» у розмірі 1600,00 грн. Витрати понесені позивачем за зустрічним позовом відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved