Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 29.07.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0611/0708/50-13369, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 15900,00 грн. 23.03.2011 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Кредит Колекшн Груп» укладено договір факторингу № 6, на підставі якого ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Кредит Колекшн Груп» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладеними між ПАТ «Сведбанк» та боржниками. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору у відповідача виникла заборгованість в сумі 36569,77 грн., яку позивач просить стягнути на його користь. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив застосувати строк позовної давності та в задоволенні позовних вимог відмовити. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що 29.07.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0611/0708/50-13369. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 вищезазначеного договору банк зобов'язався надати відповідачеві грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 15 900 гривень, а відповідач взяв на себе зобов'язання повернути отриманий кредит, виплатити відсотки за користування кредитом. Строк користування кредитом згідно п.п.1.3 Договору становить з 29.07.2008 року по 29.07.2010 року включно. Первісний кредитор належним чином виконав перед відповідачем зобов'язання, надавши йому грошові кошти у вказаній сумі. Відповідач порушив умови договору, а саме неналежним чином виконував свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, в результаті чого, згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 05 березня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 36569,77 грн. 23.03.2011 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Кредит Колекшн Груп» укладено договір факторингу № 6, на підставі якого ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Кредит Колекшн Груп» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладеними між ПАТ «Сведбанк» та боржниками, одним з яких є [PERSON] Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку, яких становить три роки, тобто в межах загальної позовної давності. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) статтею 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність, яка складає один рік. Як вбачається з кредитного договору № 0611/0708/50-13369, зобов'язання відповідача були визначені відповідним строком, тобто він зобов'язався повернути отриманий кредит та виплатити відсотки за користування коштами до 29.07.2010 року включно. Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Стаття 262 ЦК України передбачає, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново, час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, незважаючи на заміну сторони у зобов'язанні з ПАТ «Сведбанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп», обчислення та перебіг строку позовної давності в даному спорі слід було б рахувати з 29.07.2010 року, тобто з моменту спливу строку виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань. Однак, як вбачається з наданих відповідачем копій квитанцій про сплату заборгованості, від проводив відповідні оплати і після закінчення строку виконання зобов'язань, тобто вчиняв дії, що свідчать про визнання ним боргу. Зокрема, відповідно до квитанції від 31.10.2011 року відповідачем оплачено 1000 гривень, призначенням платежу є погашення заборгованості за кредитним договором. Це є останньою оплатою за договором, в подальшому відповідачем ніяких платежів за договором не вносилось. Таким чином, суд вважає, що оплата заборгованості за кредитним договором свідчить про визнання відповідачем свого боргу, внаслідок вчинення цих дій перебіг позовної давності переривається і строк давності слід рахувати заново. Враховуючи, що остання оплата боргу мала місце 31.10.2011 року, саме з цієї дати і слід рахувати строк звернення до суду. Оскільки щодо вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту встановлено трирічний строк позовної давності, такий строк, починаючи з 31.10.2011 року, не минув, суд приходить до висновку, що в частині вимог про стягнення боргу по тілу кредиту позивачем не пропущено строк звернення до суду, і в цій частині заява відповідача про відмову в позові внаслідок пропуску строку давності не може бути задоволена. Разом з тим суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк давності в частині вимог про стягнення з відповідача пені за користування кредитом в сумі 31560,93 грн., оскільки до цих вимог статтею 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність, яка складає один рік. Починаючи з 31.10.2011 року, з якого слід рахувати строк давності, пройшло більше одного року, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення пені заявлена ним після спливу строку позовної давності. Яких-небудь договорів про збільшення встановленої законом позовної давності між сторонами не укладалося, даних про це суду не надано. Підстав для зупинення чи переривання перебігу позовної давності після 31.10.2011 року судом не встановлено. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Про застосування строку позовної давності заявлено відповідачем [PERSON] в поданій ним до суду заяві. Ч.4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Про поважність причин пропуску позовної давності позивач не вказує, клопотання про поновлення строку звернення до суду ним не ставиться. В зв'язку з цим суд приходить до висновку, що оскільки в спорі спливла позовна давність в частині вимог про стягнення пені, в задоволенні даної частини вимог слід відмовити. При вирішенні питання про розмір заборгованості по тілу кредиту, який підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість по тілу кредиту в сумі 9378,67 грн. становила станом на 23.03.2011 року. Після цього відповідачем проведено рад оплат заборгованості за кредитним договором, а саме в травні - жовтні 2011 року ним погашено заборгованість в сумі 4600 грн., що підтверджується наданими копіями квитанцій. Про оплату даної суми боргу зазначає і позивач у поданому ним розрахунку. За таких обставин суд вважає, що відповідачем частково погашено суму боргу за кредитом, а тому з нього слід стягнути залишок заборгованості, який становить 4778,67 грн. (9378,67 - 4600 = 4778,67). Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 4778,67 грн. В зв'язку з частковим задоволенням позову з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог, що становить 47 грн. 79 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial