Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Комунальщик-2011» (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідачка) про стягнення заборгованості за комунальні послуги, в якому зазначає, що згідно з Типовим договором № 310 «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 01.06.2011 р. відповідачка являється споживачем послуг позивача. Згідно з договором на утримання житлових будинків та прибудинкової території від 31.05.2011 р., укладеним між Петропавлівською селищною радою Дніпропетровської області та позивачем останній зобов'язався утримувати та обслуговувати передані в оперативне управління будинки та прибудинкові території, надавати мешканцям будинків житлово-комунальні послуги, проводити розрахунки з квартиронаймачами і власниками житлових приміщень відповідно до тарифів, затверджених в порядку, передбаченому законодавством України. Внаслідок того, що відповідачка систематично не виконує договірні зобов'язання за Типовим договором № 310 від 01.06.2011 р. «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» за нею мається заборгованість позивачу за надані послуги в розмірі 1813 грн. 89 коп. У позові на підставі п.1 ч.1 ст.68 Житлового кодексу (далі - ЖК) України, п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закону), ст.526 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України позивач просить суд: стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за комунальні послуги в розмірі 1813 грн. 89 коп.; стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати в розмірі 243,60 грн., понесені при подачі позовної заяви. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та розглянути справу без його участі. Відповідач була повідомлена про місце, день та час судового засідання належним чином в порядку, передбаченому статтями 74, 76 Цивільного процессуального кодексу (далі - ЦПК) України, в судове засідання двічі підряд не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, надала суду письмові заперечення, в яких позов не визнала, та в задоволенні позовніх вимог просила відмовити у повному обсязі. Свої заперечення обгунтовує тим, що позивач постійно порушує умови договору, не надає послуги передбачені умовами договору або надає не якісні послуги, також посилається на те, що позивачем не надано підтвердження надання ним відповідачці, послуг по утриманню будинку та прибудинкової території. Відповідачка просить застосувати строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, але належного обгрунтування своєї заяви [PERSON] суду не надала (а.с. 20-22). Також відповідачкою надано копію заяви від 24.11.2014 року, яка адресована директору ТОВ «Комунальщик-2011» про розірвання договору про надання послуг з утримання житлових будинків та прибункових територій №310 від 01.06.2011 р., але відповідачкою не надано доказів вручення даної заяви позивачу (а.с. 23). В зв'язку з неявкою відповідачки без повідомлення причин, за згодою представника позивача на підставі ст.224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. В судове засідання сторони не з'явилися, тому відповідно до правил ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 19 Закону учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Судом встановлено, що надання житлово-комунальних послуг з утримання будинків та прибудинкових територій в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, здійснює позивач, тобто ТОВ «Комунальщик-2011». Рішенням Петропавлівської селищної ради № 260-11/УІ від 25.11.2011 р. були встановлені фіксовані тарифи на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для позивача. Згідно з цим рішенням тариф на послуги становить 0,94 грн. за 1 кв. м ( в середньому ) з 25.11.2011 р. Також було прийнято рішення про зобов'язання позивача укласти договори з споживачами житлово-комунальних будинків на послуги з утримання будинків та прибудинкової території за встановленими тарифами (а.с.9). 01.06.2011 р. між сторонами було укладено Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. В даному договорі сторони обумовили та погодили всі необхідні умови щодо предмету договору, оплати спожитих послуг, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін та ін. В свою чергу позивач зобов'язався надавати відповідачці послуги, визначені переліками послуг, які є частиною укладеного між сторонами договору № 310 (а.с.3-6). Відповідно до п.1 ч.1 ст.68 ЖК України власник (споживач) зобов'язаний своєчасно вносити квартирну та плату за комунальні послуги. Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону споживач зобов'язаний оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги. Аналіз судової практики показує, що оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги споживач зобов'язаний незалежно від укладення договору з їх постачальником. Обов'язок доказування факту не надання таких послуг або їх неналежної якості лежить на споживачеві послуг. Відповідачка 24 листопада 2014 року підписала заяву, адресовану директору позивача про розірвання договору № 310 від 01.06.2011 року у зв`язку із не наданням належних послуг, передбачених договором (а.с.23), але доказів вручення її позивачу суду не надано. Отже, відповідачка не вчинила всіх необхідних дій по розірванню договору з позивачем, цей договір дійсний, доказів невиконання його позивачем, про що відповідачка написала у своїх письмових запереченнях, відповідачка суду не надала. Стаття 57 ЦПК України визначає наступне: 1.Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, а саме цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 вказаної норми Закону встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до п. 5 договору від 01.06.2011 року відповідачка повинна сплачувати за отримані комунальні послуги до 25 числа кожного місяця, що настає за розрахунковим. Установлено, що згідно з випискою з особового рахунку відповідачки, у відповідачки виникла заборгованість з червня 2011 року (а.с.7). Відповідачка лише один раз у грудні 2012 року сплатила на користь позивача 200 грн., після чого взагалі перестала виконувати договірні обов'язки по сплаті за комунальні послуги. Позивач завернувся з позовом до суду 19.06.2015 року, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності на 5 місяців. Враховуючи, що договором передбачені помісячні платежі, суд приходить до висновку про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача з червня 2011 року по травень 2012 року включно. Що стосується позовних вимог, які заявлені у межах строку позовної давності, то вони підлягають задоволенню відповідно до п.1 ч.1 ст.68 ЖК України, п.5 ч.3 ст.20 Закону. На підставі викладеного,

Outcome: partial