Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

ТОВ «Сміла Енергоінвест» звернулося в суд з уточненим позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги із централізованого опалення місць загального користування, мотивуючи свої вимоги тим, що ТОВ є постачальником теплової енергії до будинку № 54 по вул. Б. Хмельницького в м. Сміла, а власниками квартири № 53 цього будинку у рівних частка є відповідачі. Відповідачами встановлено у своїй квартирі індивідуальне опалення та квартиру від'єднано від системи центрального теплопостачання. Позивач стверджує, що відповідачі не виконують свого обовязку по оплаті за послугу теплопостачання місць загального користування у будинку якому проживають. В зв'язку з чим утворилася заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 1 жовтня 2010 року по 28 лютого 2014 року в сумі 810 грн. 53 коп. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримала, просила стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по оплаті наданих послуг з опалення місць загального користування в сумі 810 грн. 53 коп., а також судові витрати по справі в сумі 243,60 грн. Відповідачі позов визнали частково, зазначили, що після відєднання їх від мережі центрального опалення будь-яких договорів на отримання відповідних послуг вони не укладали. Зауважили, що на їх думку вартість таких послуг завищена, оскільки в розрахунок було включено витрати тепла через елемент опалення, що знаходиться на першому поверсі, хоча відповідно до листа директора ТОВ «Сміла Енергоінвест» від 9 лютого 2011 року розрахунки по оплаті цієї послуги виконуються без урахування елементів опалення. За таких обставин повідомили, що визнають борг лише за період з лютого 2013 року, коли перестали враховувати опалення підїзду та зауважилиа, про пропущення позивачем строку позовної давності в частині здійсненого розрахунку заборгованості. Крім того, відповідач [PERSON] зауважив, що він є особою, що постраждала в наслідок Чонобильської катастрофи, а тому відповідно до вимог закону повинен сплачувати лише 50% від вартості отриманої комунальної послуги. Заслухавши представників позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Рішенням виконкому Смілянської міської ради № 61 від 21 червня 2007 року, до якого внесено зміни рішенням виконкому Смілянської міської ради № 651 від 20 жовтня 2010 року, визначено виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді, яким в тому числі визначено і позивача. Також рішеннями виконкому Смілянської міської ради № 652 від 20 жовтня 2010 року та № 261 від 22 квітня 2011 року встановлені тарифи на послуги з теплопостачання для населення. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, їх учасниками відповідно є власник, споживач, виконавець, виробник. За ст. 20 цього ж Закону України споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Позивач не довів в судовому засіданні, що він намагався це здійснити та підготував проект такого договору, а відповідач відмовився від його укладення. Разом з тим, відсутність укладеного між сторонами договору не звільняє споживачів від оплати наданих їм житлово-комунальних послуг за затвердженими в установленому порядку тарифами, що прямо передбачено ч. 2 ст. 162 Житлового кодексу України та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». На підтримку своїх вимог позивач посилався на те, що за п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Також представник позивача посилалась на те, що відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків можуть бути акти цивільного законодавства та акти органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. В даному випадку такими є Постанова КМУ № 630 та рішення виконкому Смілянської міської ради про визначення надавачів послуги та встановлення тарифів на відповідні комунальні послуги. З пояснень представника ТОВ «Сміла Енергоінвест», вбачається, що плата за МЗК багатоквартирних будинків розраховується відповідно до чинних тарифів на теплову енергію для даної категорії споживачів за формулами 2.5, 2.3, 3.1 вказаними у [PERSON] розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, яка затверджена наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359. Крім того додатком до Наказу № 47 від 22 лютого 2008 року Мінжитлокомунгоспу являються рекомендації щодо застосування вказаної [PERSON], де зазначено, що в ній наведені розрахункові усереднені дані річного споживання теплової енергії на опалення МЗК для будинків, зведених за типовими для всіх областей України проектами масових серій до 1995 року, за умов додержання закладених в проекті архітектурно-конструктивних та інженерних рішень, якими можна скористатися для розрахунків при відсутності проектних даних. Із пояснень представника позивача, що підтверджуються матеріалами справи вбачається, що плата за опалення МЗК є фактично компенсацією втрат, які несе теплопостачальна організація при наданні послуг з теплопостачання, в тому числі і до багатоповерхових будинків. Компенсація цих втрат визначена відповідною Методикою, якою користується і позивач при здійсненні нарахувань. Опалення МЗК здійснюється через втрати тепла на розподільчих трубопроводах у підвалах, огороджувальних конструкціях, якими є стіни квартир, де здійснюється централізоване теплопостачання, та за рахунок труб подачі тепла, що йдуть по квартирах у перекриттях між поверхами. Для визначення втрат на розподільчих трубопроводах, в зв'язку зі скаргами споживачів послуги, у 2011 році була повністю проведена у всіх будинках перевірка стану ізоляції на цих трубопроводах, визначена їх довжина та діаметр, про що складено відповідні акти по кожному будинку. В будинку, де проживають відповідачі така перевірка також була проведена з зазначенням, по яких трубах дотримано нормативів щодо їх ізоляції та по яких ні (а.с.6). З додатку доданого до розрахунку нарахування за опалення місць загального користування (а.с.15) вбачається, що в період до лютого 2013 року в розрахунок вартості опалення МЗК включались тепловтрати у відповідному підїзді. Як пояснив представник позивача, такі тепловтрати визначались не за рахунок кількості опалювальних пристроїв, а виходячи із площі підїздів, які в силу особливостей конструкції будинку опалюються за рахунок опалення квартир будинку (через огороджувальні конструкції та міжповерхові перекриття), а з лютого 2013 року, у звязку з тим, що балансоутримувачі будинків, не утримують їх в належному стані, в наслідок чого споживачі не отримують якісну послугу, що в свою чергу викликає значну кількість скарг, підприємство прийняло рішення взяти ці витрати на себе, а тому в розрахунок вартості опалення МЗК з лютого 2013 року включено лише втрати тепла трубопроводами в підвальних приміщеннях. Оскільки даний будинок є типовим, побудови до 1995 року, то при розрахунку плати за МЗК, враховуються втрати тепла на розподільчих трубопроводах, що відповідають нормативу при будівництві, хоча фактично ці втрати є більшими, зокрема враховується усереднений 4% процент втрат від теплового навантаження на будинок, оскільки нормативними документами він передбачений в межах від 2% до 7%. Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості (а.с.13-14) та додатком до нього (а.с.15), за яким з лютого 2013 року розмір щомісячних платежів суттєво зменшився, а в травні 2014 року зроблено перерахунок заборгованості, яку зменшено на 523 грн. 44 коп. Посилання відповідачів, що система опалення в будинку внаслідок неналежного утримання не відповідає проектній документації, що не було враховано при проведенні розрахунку позивачем, а розрахунок боргу здійснений на підставі усереднених даних без врахування особливостей будинку, де знаходиться квартира, що належить відповідачам не є достатнім доказом для відмови в задоволенні вимог позивача, оскільки відповідачами не надано свій розрахунок згідно [PERSON] для спростування розрахунку, наданого позивачем. За таких обставин правомірність розрахунку, наданого позивачем, наявними в справі доказами не спростована. Також відповідач [PERSON] не довів тієї обставини, що позивачі безпідставно відмовити йому у наданні пільги. Зокрема відповідач жодним чином не підтвердив факту звернення по позивача із відповідною заявою. За таких обставин позивач обєктивно не мав можливості при розрахунку вартості послуг, врахувати ті обставини, на які відповіда вказує як на такі, що дають йому право на пільгу. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Таким чином судом встановлено, що нарахування оплати за МЗК товариством здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідачі, як співвласники квартири [ADDRESS] послугу фактично отримують, відповідно до існуючих нормативних документів, а тому зобовязані її оплачувати, в звязку чим позов підлягає до задоволення. Разом з тим відповідачі просили застосувати строки позовної давності, що передбачено ст. 267 ЦК України. Оскільки звернення у квітні 2014 року до суду з заявою про видачу судового наказу перериває строки позовної давності, загальний строк якої становить 3 роки, відповідно до ст. 257 ЦК України, а така заява охоплювала період з жовтня 2010 року по лютий 2014 року, позов підлягає задоволенню за період з квітня 2011 року по лютий 2014 року на загальну суму 577 грн. 09 коп., з врахуванням вимог ст. 118 ЦПК України щодо можливості подання позову з такими вимогами лише після скасування судового наказу судом. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло № 72-рп від 14 лютого 2003 року (а.с. 31) відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками у рівних частках квартири [ADDRESS]. Статтею 360 Цивільного кодексу України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. За таких обставин, суму заборгованості що підлягає стягненню з відповідачів слід розподілити між ними в рівних частках, та стягнути з кожного із відповідачів на користь позивача по 288 грн. 55 коп. Витрати по справі у вигляді судового збору складаються з двох платежів: за видачу судового наказу та подання позову. Оскільки повернення витрат за видачу судового наказу не передбачено діючим законодавством, то в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та питання щодо розподілу між сторонами судових витрат по справі вирішується лише щодо суми 121,80 грн., сплаченої безпосередньо під час подання позовної заяви. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, якщо позовні вимоги становили 810 грн. 53 коп. (100 %), а задоволено позов на суму 577 грн. 09 коп. (71%) отже позивачу слід відшкодувати судові витрати в сумі 86,48 грн. (71% від 121,80 грн.), решту судових витрат (35 грн. 32 коп.) покласти на позивача. З відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 43 грн. 24 коп. Враховуючи, що [PERSON], як особа, що постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, звільнений від сплати судового збору, то судові витрати по сплаті судового збору в сумі 43 грн. 24 коп. слід компенсувати позивачу за рахунок Держави. На підставі ст. ст. 67, 68 ЖК України, ст. ст. 19,20 ЗУ „Про житлово-комунальні послуги, ст. ст. 24, 25 ЗУ „Про теплопостачання, Постанови КМУ № 630 від 21 липня 2005 року,

Outcome: partial