Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Калуського міськвиконкому Івано-Франківській області 25 вересня 1997 року, актовий запис № 231, неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишити проживати з нею, прізвище [PERSON] їй не змінювати. Свої вимоги мотивує тим, що 25 вересня 1997 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу в них народилися діти, з яких син [PERSON] , [INFO] , є неповнолітнім. Спільне життя між ними не склалося через невідповідність характерів та поглядів на сімейне життя. Сторони більше як рік не проживають разом, при неодноразовій спробі зберегти сім`ю результатів не було досягнуто. За таких обставин вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе, тому просить розірвати шлюб. Строк на примирення просить не надавати. Позивачка до судового засідання подала письмову заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Справу просила розглядати у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте у своїй письмові заяві просить проводити розгляд справи за його відсутності та вказує про те, що позов визнає. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 30.09.2020 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання за участю сторін в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. 28.10.2020 позивачка подала письмову заяву про проведення судового засідання у її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити (а.с.21). Відповідач правом подати відзив на позов не скористався, однак у своїй заяві від 28.10.2020 позов визнав та просив справу проводити за його відсутності (а.с.18). Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заяви відповідача про визнання позову не суперечать закону, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб. Враховуючи, що відповідач позов визнав, визнання ним позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову відповідачем та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 25 вересня 1997 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Калуського міськвиконкому Івано-Франківській області, актовий запис № 231, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 25.06.1997 (а.с.3). Як свідчить долучена світлокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.08.2011 за час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу. Оцінка суду: дослідивши докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги заяву представника відповідача про визнання позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося. Сторони не бажають зберегти сім`ю, наполягають на розірванні шлюбу, тому що між ними припинилися будь-які шлюбні відносини, їхній шлюб носить формальний характер. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, про що висловились у своїх письмових заявах, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Клопотань про зміну прізвища після розірвання шлюбу від позивачки не поступало. Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати. На підставі викладеного, статей 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 114 СК України та

Outcome: approved