Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 квітня 1991 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей, які вже повнолітні і проживають окремо від батьків. Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, оскільки сімейне життя за час перебування у шлюбі не склалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Причиною припинення шлюбних відносин стало те, що за час спільно проживання між ними постійно виникали сварки та непорозуміння. Таким чином, перспектив для сімї в них вже немає, подальше збереження сімї є неможливим. Шлюб існує лише формально, а тому просить шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала заяву згідно якої просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ФМ № 273734, сторони зареєстрували шлюб 13 квітня 1991 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Берегівського райвиконкому, про що зроблено відповідний актовий запис за № 65. Неповнолітніх дітей немає. Відповідно до ч. 2\~ст. 104 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1\~ст. 110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2\~ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена\~Конституцією України\~охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що між сторонами припинилися шлюбні відносини, і сімя фактично перестала існувати, що дає для суду підстави вважати, що припинення шлюбних відносин між сторонами носить не тимчасовий, а постійний характер, що унеможливлює їх примирення. За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам одного з подружжя, а тому відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України такий шлюб розривається судом.

Outcome: approved