Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Калуського міського управління юстиції Івано-Франківській області 15.07.2003 року, актовий запис № 237. Після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] » та стягнути судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 15.07.2003 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу народилося двоє доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя між сторонами не склалося, у відповідача власні погляди на життя, на протязі останніх двох років не проживають як подружжя. За таких обставин позивач вважає, що шлюб носить формальний характер та подальше його збереження неможливе. 12.01.2021 р. відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав, просив надати час на примирення, оскільки на його думку шлюб можна зберегти. Просив проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, так як бажає бути присутнім при розгляді даної справи. Позивачка до судового засідання подала письмову заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте у своїй письмові заяві просить проводити розгляд справи за його відсутності та вказує про те, що позов визнає. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 22.12.2020 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання без виклику учасників справи в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. 15.01.2021р. ухвалою суду надано сторонам по справі термін на примирення строком на 3 місяці, справу провадженням зупинено на час примирення. 16.04.2021р. ухвалою суду відновлено провадження у справі та призначено до судового розгляду. 05.05.2021р. позивачка подала письмову заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. 05.05.2021р. відповідач в судове засідання не з`явився, проте у своїй письмові заяві просить проводити розгляд справи за його відсутності та вказує про те, що позов визнає. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заяви відповідача про визнання позову не суперечать закону, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб. Враховуючи, що відповідач позов визнав, визнання ним позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову відповідачем та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 15.07.2003 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Калуського міського управління юстиції Івано-Франківській області, актовий запис № 237, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданий 15.07.2003 відділом реєстрації актів громадянського стану Калуського міського управління юстиції Івано-Франківській області (а.с.5). Від шлюбу народилося двоє доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають із позивачкою (а.с.8). Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу. Оцінка суду: дослідивши докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги заяву відповідача про визнання позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не складається. Сторони не бажають зберегти сім`ю, наполягають на розірванні шлюбу, тому що між ними припинилися будь-які шлюбні відносини, їхній шлюб носить формальний характер. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, про що висловились у своїх письмових заявах, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати. Після розірвання шлюбу відновити позивачці дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 840,80 грн. судового збору. На підставі викладеного, статей 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 114 СК України та

Outcome: approved