Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача вартість безпідставно набутої теплової енергії, спожитої для потреб на опалення в розмірі 2630,47 грн. У позовній заяві зазначено, що з квітня 2012 року проводить господарську діяльність у сфері теплопостачання та експлуатації котельні з прилеглими до неї тепловими мережами по вул.Індустріальній, 34 в м.Івано-Франківську та є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву води згідно рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 26.07.2012 року №508. Відповідач, який проживає [ADDRESS] (будинок забезпечується тепловою енергією від даної котельні по вул.Індустріальній, 34) є споживачем послуг, які надає позивач, однак договірні відносини між сторонами так і не було укладено, незважаючи на вжиті заходи позивача. За період з 01.08.2012 року по 31.07.2013 року відповідач спожив теплову енергію на суму 2630,47 грн., про що повідомлялося позивачем відповідача 19.09.2013 року листом, однак реагування належного зі сторони [PERSON] не було. Представник позивача просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а представник позивача подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Суд, отримавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цілому виходячи з наступного. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» з квітня місяця 2012 року проводить господарську діяльність у сфері теплопостачання, гарячої води (а.с.6, 9-11) та експлуатує котельню з прилеглими до неї тепловими мережами по вул.Індустріальній, 34 в м.Івано-Франківську (а.с.40). Позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву води для населення, яке обслуговується від котельні по вул.Індустріальній, 34 в м.Івано-Франківську, згідно рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 26.07.2012 року №508 (а.с.29), опубліковане в ЗМІ. Рішеннями виконкому Івано-Франківської міської ради від 07.08.2012 р.№516 та від 08.02.2011р. №81, від 21.10.2008р. №503 встановлено тарифи на дані види послуг (а.с.30). Відповідач, який проживає [ADDRESS], при цьому будинок забезпечується тепловою енергією від даної котельні по вул.Індустріальній, 34, є споживачем послуг, які надає позивач, однак договірні відносини між сторонами так і не було укладено, незважаючи на вжиті заходи позивача. За період з 01.10.2012 року по 31.07.2013 року включно відповідач спожив теплову енергію на суму 2630,47 грн., що підтверджено поданим розрахунком заборгованості (а.с.16). Про наявну заборгованість позивач повідомляв відповідача 19.09.2013 року листом (а.с.7), однак реагування належного зі сторони [PERSON] щодо заборгованості не було. Правовідносини, які виникли у сфері надання комунальних послуг, регулюються спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. За вимогою ч.3 ст.815 ЦК наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі усного договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Оскільки, як встановлено судом, такі послуги позивачем надаються до квартири відповідача, що ним і не заперечується, він приймає і використовує дані послуги з теплопостачання та підігрів води, то договірні відносини між сторонами існують. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 509, 526, 815, 901, 903 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630,

Outcome: approved