Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів в позовних вимогах до [PERSON] просить стягнути борг за кредитним договором № 967160256 від 22.03.2012 р., яка становить 18491,29 грн., та складається з : заборгованості за основною сумою боргу - 7041,8 грн., заборгованості за відсотками - 0,43 грн., заборгованості за платою за управління кредитом - 4406,18 грн. та заборгованості за пенею - 7042,88 грн. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] відповідно до укладеного договору № 967160256 від 22.03.2012 р. з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» отримав кредит у розмірі 7042,88 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 відсотків на рік, строком на 36 місяців. Прийняті на себе обов'язки [PERSON] не виконав, що є підставою для стягнення заборгованості по кредиту. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, просив зменшити пеню до 2000 грн. в зв'язку з тяжким фінансовим становищем. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (правонаступник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 967160256 від 22.03.2012 р., відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 7042,88 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01відсотків на рік, строком на 36 місяців. На час звернення до суду відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного стану. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язала його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошові зобов'язання Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настає правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та не сплатив борг за кредитним договором, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача в частині розміру нарахування пені за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань по поверненню кредиту. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеній у рішенні від 11.07.2013 року №7-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Згідно вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу). Таким чином, пеня є видом неустойки. Згідно матеріалів справи розмір пені, яка нарахована позивачем, складає 7042,88 грн., та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також істотно порушує права відповідача як споживача фінансових послуг. Враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, матеріальний стан відповідача, суму збитків позивача, а також інші обставини справи, суд вважає, що сума неустойки має бути зменшеною до 2000 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню станом на 22.03.2015 року заборгованість в сумі 13 448,41 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в сумі 7041,8 грн., заборгованості за відсотками в сумі 0,43 грн., заборгованості за платою за управління кредитом в сумі 4406,18 грн. та заборгованості за пенею в сумі 2000 грн. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 243,6 грн.

Outcome: partial