Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

сторони в шлюбі з 18.05.2010р., мають сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] 13.10.2016р. звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, вони часто сварились та конфліктували, тому в січні 2016р. вона покинула його, з цього часу проживають окремо, не ведуть спільного господарства і не підтримують подружніх стосунків, просила розірвати шлюб. В суді позивачка позов підтримала, також пояснила, що розлад в сім'ї стався з вини відповідача, який зловживав алкогольними напоями, провокував з нею сварки та конфлікти, що 3 січня 2016р. вона покинула його і з цього часу вони повністю припинили подружні стосунки, які вона не хоче поновлювати і настоює на розірванні шлюбу. Від стягнення судових витрат із відповідача відмовилась. Відповідач позов визнав, пояснив, що після чергового конфлікту - 03.01.2016р. позивачка пішла від нього, відтоді разом не проживають і не підтримують подружніх стосунків, просить розірвати шлюб. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. З пояснень сторін, долученого до справи свідоцтва про шлюб і копій свідоцтва про народження (а.с.3-4) видно, що сторони в шлюбі з 18.05.2010р., мають сина [PERSON], [INFO]., що 03.01.2016р. припинили подружні стосунки, разом не проживають, миритись не бажають, обоє настоюють на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Сторони, як убачається із їх пояснень в суді, 03.01.2016р. припинили подружні стосунки та обоє не бажають поновлювати такі, настоюють на розірванні шлюбу. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов. Наявність в сторін дитини, суд оцінює, як обставину, що заслуговує уваги, але не перешкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу, оскільки дитина постійно при позивачці, спору з приводу її виховання між сторонами немає.

Outcome: approved