Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] мають спільну доньку [PERSON], [INFO], актовий запис №253, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії І-КИ №374985, виданим Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 7). Позивач [PERSON] має ще одну доньку [PERSON], [INFO], актовий запис №993, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії І-КИ №139081, виданим Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 6). Судом встановлено, що малолітня [PERSON], [INFO], проживає спільно з матірю [PERSON]. Батько дитини, [PERSON] самоусунувся від виховання своєї доньки, жодного контакту з матірю дитини не підтримує, його місце мешкання невідоме, що в свою чергу робить неможливим отримати від нього згоди на зміну прізвища дитини. Суд вважає, що така позиція батька неповнолітньої дитини [PERSON] шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 (з наступними змінами), предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, підписаною Україною 21.02.1990, ратифікованою Україною 27.02.1991, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 145 СК України, спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Як слідує з ч. 1 та ч. 4 ст. 148 СК України, у разі зміни прізвища обома батьками змінюється прізвище дитини, яка не досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Суд враховує, що батько дитини не виконує своїх батьківських обов'язків, не приймає участь у житті дитини, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Тобто зовсім не звергає уваги на існування своєї доньки, та фактично самоусунувся від її виховання. Однак добровільної згоди на зміну прізвища доньки не надає. Малолітня [PERSON] мешкає разом з мамою та сестрою, які мають інше прізвище «Бочарова». Що дає суду підстави дійти висновку, що зміна прізвища малолітній [PERSON] на «Бочарову» відповідає її інтересам. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 640 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved