Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно - транспортна Компанія» звернулося до Межівського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів, отриманих за договором поворотної безпроцентної фінансової допомоги. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-транспортна Компанія» в якості водія Товариства з 12.04.2016 року по 28.07.2016 року. У ТОВ «Торгівельно-транспортна Компанія» в 2011 році укладений колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом. У відповідності до п.2.6.5. цього Колективного договору кожний робітник товариства має можливість звернутися до керівництва товариства з проханням про надання поворотної безпроцентної фінансової допомоги. У разі гострої необхідності в грошових коштах у заявителя та при наявності фінансової можливості товариства, генеральний директор приймає рішення про надання такої позики, про що видається наказ по товариству. Саме додаток № 4 до колективного договору передбачає порядок надання працівникам ТОВ «Торгівельно-транспортна Компанія» поворотної безпроцентної фінансової допомоги. 18.07.2016\~року відповідач [PERSON], як працівник товариства звернувся із заявою до генерального директора товариства [PERSON] про надання поворотної безпроцентної фінансової допомоги у розмірі 18000,00 гривень. Цього ж дня, 18.07.2016 року був виданий наказ № 154 «Про виділення поворотної безпроцентної фінансової допомоги» та на виконання цього наказу був укладений договір № 047/16 між відповідачем та товариством. Гроші відповідачем отримані 18.07.2016 року, про що свідчить його підпис у видатковому касовому ордері. За умовами договору п.2.2. відповідач брав на себе зобовязання повернути безпроцентну фінансову допомогу, шляхом внесення в касу Товариства всієї суми одноразово, або частками, але не пізніше 18.01.2017 року. Пунктом 3.1.2. договору передбачається, що при звільненні з роботи за власним бажанням або за іншими підставами, позичальник зобов'язується сплатити залишок заборгованості достроково, до дня свого звільнення. 28.07.2016 року відповідач був звільнений з роботи за згодою сторін та просив відтермінувати погашення боргу. Цього ж дня було складено додаток до договору від 18.07.2016 року № 047/16, яким визначено графік погашення заборгованості. Станом на сьогоднішній день відповідач не перерахував Товариству жодної суми, згідно встановленого графіку. Відповідно до умов договору, в разі несвоєчасного повернення грошових коштів п.4.2. договору відповідач зобов'язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми неповернутих грошових коштів, а також сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. На день подання позову до поштового відділення для відправлення до суду 21 грудня 2016 року пеня складає 1185,25 гривень, 3% річних 124,27 гривень, інфляційне збільшення заборгованості 837,07 гривень, всього сума боргу складає 20146,59 гривень. Просить суд стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-транспортна Компанія» з [PERSON] кошти в сумі 20146,59 гривень, та судові витрати у сумі 1378,00 гривень. В судове засідання представник позивача зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні вищевикладеним. Відповідач в судове засідання зявився, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Судом розяснено відповідачу наслідки визнання позовних вимог, передбачені ст. 174 ЦПК України. При цьому відповідач беззаперечно визнав предявлені позовні вимоги, підтвердив вимоги і обставини, викладені у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для\~того законних\~підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Постановою Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визначена позиція у пункті 24, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Перевіряючи наявність законних підстав для задоволення позову, судом встановлено, що між сторонами існують договірні відносини на підставі договору №047/16 поворотної безпроцентної фінансової допомоги від 18.07.2016 року. Відповідачем порушені взяті на себе зобовязання щодо повернення безпроцентної фінансової допомоги. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). У відповідність ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В\~даному випадку\~визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Враховуючи вищенаведене суд прийшов до\~висновку,\~що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, а отже такими, що підлягають задоволенню. Вказаний борг у розмірі 20146,59 гривень слід стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-транспортна Компанія», а також на підставі ст.ст.80, 88 ЦПК України судовий збір в сумі 1378,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved