Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

сторони в шлюбі з 03.09.2000р., мають двоє дітей: [PERSON], [INFO]. і [PERSON], [INFO]. 30.10.2017р. [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивував тим, що подружнє життя з відповідачкою не склалось, вони часто сварились і конфліктували, що в 2006р. дружина, забравши доньку, покинула його з сином, з цього часу спільно не проживають, подружніх стосунків не підтримують, просив розірвати шлюб. В суді [PERSON] позов підтримав, пояснив, що подружнє життя з відповідачкою не склалось в т.ч. через сварки та конфлікти, що в 2006 р. відповідачка покинула його, з цього часу спільно не проживають, не підтримують подружніх стосунків, вважає, що подальше збереження шлюбу є не доцільним, примирення між ними неможливе, дав інші пояснення, настоює на розірванні шлюбу, просить також стягнути з відповідачки в його користь судові витрати. Відповідачка [PERSON] позов визнала частково, пояснила, що настоює на розірванні шлюбу, а мотиви зазначені у позові заперечує. Також пояснила, що подружнє життя із позивачем не склалось, він не поважав її як дружину, сварився з нею, що 21.09.2006р. позивач вигнав її вагітною з дому, з того часу спільно не проживають, не підтримують подружніх стосунків, вона втратила до відповідача добрі почуття, дала інші поснення, настоює на розірванні шлюбу. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. Із пояснень сторін, із долученого до справи свідоцтва про шлюб та копій свідоцтва про народження (а.с.4, 7, 8) убачається, що сторони в шлюбі з 03.09.2000р., мають двоє дітей: [PERSON], [INFO]. і [PERSON], [INFO], 21.09.2006р. через сварки і конфлікти припинили подружні стосунки, проживають окремо. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Як убачається із пояснень позивача [PERSON], він настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи тим, що не любить відповідачку і не бажає поновлювати сімейні стосунки з нею. Відповідачка [PERSON], як убачається із її пояснень в суді, категорично заперечила можливість примирення з позивачем і теж настоює на розірванні шлюбу. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя Дунас, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов. Судові витрати у справі складають 640 грн. (а.с.1) та у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягнення з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved