Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

сторони в шлюбі з 18.07.2015р., мають сина [PERSON], 17.09.2015р.н. [PERSON] 18.10.2016р. звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, вони часто сварились та конфліктували, тому в липні 2016р. припинили подружні стосунки, з цього часу проживають окремо, не ведуть спільного господарства, просила розірвати шлюб. В суді позивачка позов підтримала, також пояснила, що з липня 2016р. не підтримують подружніх стосунків із відповідачем, вона втратила до нього добрі почуття, примирення між ними неможливе, на даний час вона має іншого чоловіка, настоює на розірванні шлюбу. Від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась. Відповідач позов визнав, підтвердив пояснення позивачки про припинення подружніх стосунків в липні 2016р., що відтоді разом не проживають, просить розірвати шлюб. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. З пояснень сторін, долученого до справи свідоцтва про шлюб і копій свідоцтва про народження (а.с.4, 5) видно, що сторони в шлюбі з 18.07.2015р., мають сина [PERSON], 17.09.2015р.н. Сторони, що також убачається із матеріалів справи та їх пояснень в суді, не підтримують подружніх стосунків з липня 2016р. через непорозуміння та сварки, миритись не бажають, обоє настоюють на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена\~Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи тим, що не любить відповідача і не бажає поновлювати з ним шлюбні стосунки. Відповідач переконаний в недоцільності перебування в шлюбі з позивачкою, теж просить розірвати шлюб. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя Вовк, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов. Наявність в сторін дитини, суд оцінює, як обставину, що заслуговує уваги, але не перешкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу, оскільки дитина постійно при позивачці, спору з приводу її виховання між сторонами немає.

Outcome: approved