Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до Лисичанського міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 21.09.2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», який змінив назву на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № CML-ОВЕ/100/2007, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в сумі 128400 доларів США. Позичальник, в свою чергу, зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути вказані грошові кошти у строки зазначені в кредитному договорі, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом, в порядку та на умовах визначених в кредитному договорі. Відповідно до п. 15.5.1 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту та процентів здійснюється позичальником щомісячно у розмірі та в строки визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів. В порушення вищевказаних умов кредитного договору позичальником не сплачуються належні до сплати суми кредиту та відсотки. Відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, позичальник зобовязався сплачувати банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань за кожний день прострочення. З метою забезпечення повного та своєчасного виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № SR-CML-ОВЕ/100/2007 від 21.09.2007 року, згідно з умовами якого [PERSON], як поручитель, прийняв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його зобовязань перед банком за кредитним договором в повному обсязі таких зобовязань. Відповідно до ст. 1 договору поруки, [PERSON] та [PERSON] відповідають як солідарні боржники і банк може звернутись з вимогою про виконання боргових зобовязань, як до будь-кого з відповідачів окремо, так і до всіх відповідачів одночасно. Відповідно до ст. 3 договору поруки, у випадку невиконання позичальником боргових зобовязань перед банком за кредитним договором, поручитель зобовязаний здійснити виконання боргових зобовязань в обсязі, заявленому банком протягом трьох банківських днів з дати надіслання банком відповідної письмової вимоги за адресою вказаної в договорі поруки. 29.04.2010 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» згідно з договором купівлі-продажу кредитного портфелю придбав від банка право вимоги за вищезазначеним кредитним договором та договором поруки. Таким чином, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», на сьогоднішній день, набув прав кредитора за кредитним договором та за договором поруки. У звязку з тим, що [PERSON] було порушено умови кредитного договору, та не погашені належні до сплати суми кредиту та відсотки, позивачем було здійснено досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором. Так позивач 03.03.2012 року направив на адресу [PERSON] вимогу № 52642 від 01.03.2012 року та [PERSON] вимогу № 52643 від 01.03.2012 року. Зазначені вимоги підлягали виконанню протягом 30 днів з дня одержання, але станом на дату подання позову, зобовязання за кредитним договором відповідачами не виконані. Станом на 15.03.2012 року заборгованість за кредитним договором складає 137421,81 доларів США та 4015663,14 грн., з яких: належна до сплати заборгованість за кредитом 120515,76 доларів США, що еквівалентно 962197,82 грн., належна до сплати заборгованість за відсотками 16906,05 доларів США, що еквівалентно 134977,90 грн., пеня, нарахована за несвоєчасне виконання умов кредитного договору в сумі 4015663,14 грн. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CML-ОВЕ/100/2007 від 21.09.2007 року у розмірі 137421,81 доларів США та 4015663,14 грн., яка складається з: належної до сплати заборгованості за кредитом 120515,76 доларів США; належної до сплати заборгованості за відсотками 16906,05 доларів США; пені, нарахованої за несвоєчасне виконання умов кредитного договору 4015663,14 грн., а також сплачений судовий збір у сумі 3219 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без участі представника банку, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, надала суду письмові заперечення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.04.2010 року, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» уклали договір про наступне (т. 1 а.с. 13-24). Згідно з п. 3.1 вищевказаного договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку 1 до цього договору), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобовязується сплатити на користь продавця винагороду. Згідно з п. 3.3 вищевказаного договору права, що переходять до покупця за кредитними договорами у звязку з продажем кредитного портфелю: а) з урахуванням положень ст. 3.4 покупець набуває усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу; правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу; а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій. б) право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності. Згідно з п. 4.1 вищевказаного договору на підтвердження факту передачі кредитного портфелю, в момент укладання цього договору продавець зобовязується передати покупцю кредитні документи. Передача кредитного портфелю (з усіма кредитними документами) покупцю підтверджується підписанням відповідного акту передачі документів сторонами договору. Згідно з актом приймання-передачі кредитного портфелю від 29.04.2010 року, ПАТ «ОТП банк» передав, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняв портфель, як визначено у ст. 1 договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.04.2010 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (т. 1 а.с. 261-262). Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ФК № 241 від 03.12.2009 року, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зареєстрований Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України як фінансова установа, згідно з додатком до свідоцтва позивач має право без отримання ліцензії та/або дозволів здійснювати послуги з надання факторингу (т. 1 а.с. 80). Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 1077 ЦК України ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло прав кредитора за кредитним договором № CML-OBE/100/2007 від 21.09.2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], та договором поруки № SR-CML-OBE/100/2007 від 21.09.2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON]. Тому, в даному випадку, суд вважає обґрунтованим та законним звернення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. З матеріалів справи вбачається, що на підставі кредитної заявки від 21.09.2007 року, в якій [PERSON] просила видати кредит у сумі 128 400, 00 дол. США на поточний рахунок № 26208001561253, відкритий в ЗАТ «ОТП Банк» на її імя, між ЗАТ «ОТП БАНК» та [PERSON] 21.09.2007 року укладений кредитний договір № CML-ОВЕ/100/2007 (т. 1 а.с. 4-10). Відповідно до частини 1 п. 2 кредитного договору банк надає позичальнику кредит в розмірі 128\~400, 00 дол. США на придбання нерухомого майна, дата остаточного повернення кредиту 21.09.2017 року. Відповідно до частини 1 п. 3 кредитного договору сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка. Відповідно до частини 2 п. 1.5.1 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Відповідно до частини 2 п. 1.5.1.1 кредитного договору нараховані в порядку передбаченому договором проценти сплачуються позичальником одночасно з поверненням відповідної частини кредиту в строк передбачений в графіку повернення кредиту та сплати процентів. Відповідно до частини 2 п. 1.9.1 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання грошових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та інших зобовязань за цим договором та/або умов договору Іпотеки та/або умов договору Поруки. При цьому, виконання боргових зобовязань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати направлення позичальнику відповідної вимоги. Відповідно до частини 2 п. 7.3 кредитного договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до виконання сторонами взятих на себе зобовязань по договору в повному обсязі. Згідно з меморіальним ордером від 21.09.2007 року, [PERSON] на поточний рахунок № 26208001561253 отримала від Філії АТ «ОТП Банк» м. Луганськ 128\~400, 00 дол. США, що еквівалентно 648\~420, 00 грн. (т. 1 а.с. 79). Таким чином, судом встановлено, що банк взяті на себе зобовязання за кредитним договором виконав належним чином та надав [PERSON] грошові кошти на придбання нерухомого майна у сумі 128\~400, 00 дол. США. Згідно з кредитним договором № CML-ОВЕ/100/2007 від 21.09.2007 року банк надав позичальнику кредит на умовах визначених договором, а позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором та Додатком № 1 до кредитного договору № CML-ОВЕ/100/2007 від 21.09.2007 року, що є невідємною частиною, а також виконувати інші вимоги договору. Згідно з умовами кредитного договору № CML-ОВЕ/100/2007 від 21.09.2007 року та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі виникнення заборгованості (прострочення обовязкових платежів) кредитор має право вимагати дострокове повернення всієї суми боргу. 01.03.2012 року на адресу [PERSON] та [PERSON] позивачем, відповідно до п. 1.9 кредитного договору, були надіслані досудові вимоги про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором (т. 1 а.с. 27-28). Відповідач [PERSON] порушила зобовязання взяті на себе згідно з умовами кредитного договору щодо строків повернення кредиту та відсотків за його користування. Так, згідно з розрахунком заборгованості по клієнту [PERSON] за кредитним договором № CML-ОВЕ/100/2007 від 21.09.2007 року станом на 15.03.2012 року відповідач має заборгованість у розмірі 137\~421, 81 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 120 515, 76 дол. США., заборгованості по відсоткам у розмірі 16 906, 05 дол. США. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами та сумніву у суду не викликають. Проте, на підставі заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд вважає за необхідне застосувати наслідки спливу позовної давності до частини зобовязань, які виникли між сторонами по справі та відмовити у задоволенні частини позовних вимог з огляду на таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами частини 2 п. 1.5.1 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року по справі № 6-20цс14. Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником щомісяця у визначену графіком дату, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Відповідач не виконує щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку з чим з 22.11.2008 року (останній платіж, згідно з розрахунком заборгованості, був проведений 21.10.2008 року) у нього утворилась заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 05 квітня 2012 року. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про те, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача сум заборгованості за кредитним договором по кредиту та відсоткам, які виникли внаслідок невиконання відповідачем зобовязань до 05 квітня 2009 року, належить відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності, а іншу частину позовних вимог слід задовольнити. Обчислюючи розмір позовних вимог, які підлягають задоволенню, суд виходить з того, що згідно з розрахунком заборгованості по клієнту [PERSON] за кредитним договором № CML-ОВЕ/100/2007 від 21.09.2007 року станом на 15.03.2012 року відповідач має заборгованість за період з 22.11.2008 року по 15.03.2012 року, яка в межах трирічного строку позовної давності, за підрахунком суду, складає загальну суму 118\~082, 85 дол. США, яка складається з наступного: - заборгованість за кредитом у розмірі 114 884, 16 дол. США (загальна сума заборгованості за кредитом в розмірі 120\~515, 76 дол. США. - сума заборгованості за кредитом в розмірі 5\~631, 60 дол. США, яка виникла до 05.04.2009 року); - заборгованості по відсоткам у розмірі 3\~198, 69 дол. США (загальна сума заборгованості по відсоткам в розмірі 16\~906, 05 дол. США - сума заборгованості по відсоткам в розмірі 13\~707, 36 дол. США, яка виникла до 05.04.2009 року). Згідно зі службовим розпорядженням Національного банку України про офіційний курс гривні до іноземних валют № 205/99 від 14.03.2012 року, станом на 15.03.2012 року 1 долар США = 7,984 гривень (т. 1 а.с. 30). За таких обставин, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором № CML-ОВЕ/100/2007 від 21.09.2007 року станом на 15.03.2012 року у сумі 118\~082, 85 дол. США, що еквівалентно 942\~773, 47 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у сумі 114 884, 16 дол. США, що еквівалентно 917\~235, 13 грн.; заборгованість по відсоткам у сумі 3\~198, 69 дол. США, що еквівалентно 25 538, 34 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення пені у сумі 502\~963, 82 дол. США, що еквівалентно 4\~015\~663, 14 грн., суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. За правилами ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження порушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України\~передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже, аналіз норм ст. 266 та ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Так, судом встановлено, що згідно з розрахунком заборгованості по клієнту [PERSON] за кредитним договором № CML-ОВЕ/100/2007 від 21.09.2007 року відповідач має заборгованість за пенею у сумі 502\~963, 82 дол. США, що еквівалентно 4\~015\~663,14 грн., яка нарахована за період з 14.03.2012 року по 15.03.2013 року. Перевіривши наданий позивачем 19.12.2014 року оновлений розрахунок заборгованості по пені, суд вважає його таким, що виготовлений відповідно до вимог чинного законодавства та умов кредитного договору, в якому чітко зазначено період прострочення, кількість днів прострочення, за які нараховується пеня, сума простроченого тіла та прострочених відсотків, на які нараховується пеня. Згідно з зазначеним розрахунком сума простроченого тіла та прострочених відсотків, на які нараховується пеня, множиться на 1 %, що передбачено п. 4.1.1 кредитного договору, та множиться на кількість днів за вказаний період нарахування пені. Однак, не дивлячись на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості по пені відповідає вимогам законодавства та умовам кредитного договору, враховуючи, що судом до частини зобовязань, які виникли між сторонами по справі, застосовано позовну давність та у задоволенні частини позовних вимог про стягнення з відповідача сум заборгованості за кредитним договором по кредиту та відсоткам, які виникли внаслідок невиконання відповідачем зобовязань до 05 квітня 2009 року, відмовлено, суд вважає за необхідне перерахувати розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача, оскільки одна зі складових такого розрахунку сума простроченого тіла та прострочених відсотків, на які нараховується пеня, зменшилась зі 137\~421,81 дол. США на 118\~082, 85 дол. США. За таких обставин, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по пені за несвоєчасне виконання умов кредитного договору № CML-ОВЕ/100/2007 від 21.09.2007 року за період з 14.03.2012 року по 15.03.2013 року у сумі 432\~183, 23 дол. США, що еквівалентно 3\~450 550, 91 грн. Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку не підлягає застосуванню ч. 3 ст. 551 ЦК України і розмір пені не може бути зменшений за рішенням суду, хоча він і значно перевищує розмір збитків, оскільки відповідачі під час розгляду справи до суду заяви про зменшення пені із зазначенням істотних обставин для вирішення цього питання не подавали та взагалі просили розглядати справу без їх участі, що в свою чергу позбавило суд можливості сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав шляхом розяснення права на подання заяви про зменшення неустойки та наслідків не вчинення вказаної процесуальної дії. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами, сумніву у суду не викликають та вважаються судом доведеними, адже відповідач [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобовязання за кредитним договором, а розмір не виконаних зобовязань підтверджений належним розрахунком заборгованості, який перевірений судом та скорегований відповідно до задоволеної частини позовних вимог. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. 21.09.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № SR-CML-OBE/100/2007 (т. 1 а.с. 11-12). Відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель зобовязується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобовязань. Відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобовязань як до боржника так і до поручителя, чи до обох одночасно. Відповідно до п. 3.1 договору поруки у випадку невиконання боржником боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобовязань в повному обсязі чи в частині. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобовязання за кредитним договором, а тому згідно з договором поруки від 21.09.2007 року за повноту та своєчасність виконання нею боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором може відповідати також і поручитель [PERSON]. Позивач скористався своїм правом звернення до поручителя з вимогою про виконання боргових зобовязань та звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості як з боржника, так і з поручителя в солідарному порядку, що відповідає вимогам законодавства та умовам кредитного договору. За таких обставин, суд вважає, що заборгованість за кредитним договором № CML-OBE/100/2007 від 21 вересня 2007 року має бути стягнута з обох відповідачів на користь позивача у солідарному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № 750 від 16.02.2012 року про сплату судового збору в сумі 3219 грн. 00 коп. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 3219 грн. 00 коп.

Outcome: partial