Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - позивач) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 10.02.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») та відповідачем було укладено кредитний договір № 607674395. 05.10.2015 між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем було укладено кредитний договір № 500877574. 14.07.2017 між ТОВ «ФК «ЦФР» та позивачем було укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЦФР» відступив право грошової вимоги до відповідача позивачу. Згідно з п.1.2. договору відступлення права вимоги внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором позивач заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває права грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до реєстру боржників - додатку № 1 до договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14.07.2017 позивач набув права вимоги до відповідача по кредитному договору № 607674395 від 10.02.2015 в сумі 46973,73 грн, яка складається з таких складових: 19103,89 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4503,46 грн - сума заборгованості за відсотками; 12369,18 гривень - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 10997,20 гривень - сума заборгованості за пенею. Відповідно до реєстру боржників - додатку № 1 до договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14.07.2017 позивач набув права вимоги до відповідача по кредитному договору № 500877574 від 05.10.2015 в сумі 11168,22 грн, яка складається з наступних складових: 4983,64 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 698,78 грн - сума заборгованості за відсотками; 2517,21 гривень - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 2968,59 гривень - сума заборгованості за пенею. Позивач зазначає, що відповідач не виконував умов договорів та не повернув кредит, хоча був повідомлений про виникнення заборгованості по сплаті передбачених договорами платежів. Станом на 20.07.2017 заборгованість відповідача перед позивачем не погашена, тому позивач, посилаючись на статті 509, 512, 526, 530, 549, 610-612, 625 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитними договорами та його судові витрати. Ухвалою суду від 22.04.2019 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та за клопотанням представника позивача справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, відгуку, заперечення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити, у разі неявки відповідача провести заочний розгляд справи без участі представника позивача та відповідача на підставі наданих суду доказів. Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження у справі надіслано 24.04.2019. В матеріалах справи знаходяться докази того, що відповідачу надсилалася ця ухвала, що підтверджує довідка Укрпошти, форма №20 (а.с. 49). Відповідно до відомостей Олександропільської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідач був повідомлений про місце, день та час судового засідання належним чином в порядку, передбаченому статтями 128, 130 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, в судове засідання не з`явився без поважних причин, відзив на позов не надав, суд відповідно до ст.ст.280-281 ЦПК України за згодою представника позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив у справі заочне рішення. Суд відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснював. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, прийшов до такого. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 10.02.2015 між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем було укладено кредитний договір № 607674395 (а.с. 5). 05.10.2015 між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем було укладено інший кредитний договір № 500877574 (а.с. 18-19). Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Відповідач умов кредитних договорів та вимог закону не дотримувався, внаслідок чого згідно з наданими позивачем довідками та розрахунками заборгованості за кредитним договором № 607674395 від 10.02.2015 за позичальником станом на 20.07.2017 рахується заборгованість в сумі 46973,73 грн, яка складається з наступних складових: 19103,89 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4503,46 грн - сума заборгованості за відсотками; 12369,18 гривень - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 10997,20 гривень - сума заборгованості за пенею (а.с. 14). За кредитним договором № 500877574 від 05.10.2015 за позичальником станом на 20.07.2017 рахується заборгованість в сумі 11168,22 грн, яка складається з наступних складових: 4983,64 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 698,78 грн - сума заборгованості за відсотками; 2517,21 гривень - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 2968,59 гривень - сума заборгованості за пенею (а.с. 24). Загальна сума боргу відповідача за двома кредитними договорами за розрахунками позивача складає 58141 грн. 95 коп. 14 липня 2017 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги № 20170714, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передав (відступив) позивачу за плату, а позивач прийняв належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) (а.с. 27-29). Згідно з п. 1.2. договору відступлення права вимоги внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором позивач замінив ТОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі боржників, та набув прав грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14 липня 2017 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача на суму 46973,73 грн та 11168,22 грн. Згідно з п. 6.2.3. договору відступлення права вимоги права вимоги перейшли до позивача з моменту підписання сторонами цього договору, після чого позивач став кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання позивачем та ТОВ «ФК «ЦФР» умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається. На виконання п. 6.6. договору відступлення права вимоги згідно з вимогами ст.ст. 512, 514, 516 ЦК України на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, простою кореспонденцією від імені ТОВ «ФК «ЦФР» надіслано повідомлення про відступлення права вимоги до позивача. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно з ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу. За положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.ст. 524, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Зі змісту розрахунків заборгованості за кредитними договорами № 607674395 та № 500877574 випливає, що відповідач порушив умови договору щодо термінів, сум повернення кредиту та відсотків, у зв`язку з чим за ним виникла заборгованість, за несплату якої нараховано пеню за порушення умов договорів. Визначаючи суму заборгованості, яка підлягає задоволенню, суд виходить з такого. Пунктом 4 кредитного договору № 607674395 від 10.02.2015 передбачено щомісячну плату 2,69 % від суми кредиту, що становить 591,65 грн за управління кредитом по дату остаточного повернення кредиту. Згідно з графіком платежів, зазначеним у п. 4 кредитного договору № 607674395, відповідач повинен був сплатити на користь ТОВ «ФК «ЦФР» всього 57841,03 грн., з яких 21994,40 грн. - тіло кредиту, 7447,43 річні проценти, 28399,20 грн. щомісячна плата за управління кредитом. Згідно з графіком платежів до кредитного договору № 500877574, відповідач повинен був сплатити на користь ТОВ «ФК «ЦФР» всього 13651,52 грн., з яких 6000,00 грн. - тіло кредиту, 1193,12 річні проценти, 6458,40 грн. щомісячний процент у вигляді плати за управління кредитом. У розрахунках заборгованості за кредитним договором № 607674395 та договором № 500877574 зазначено, що відповідачу нараховано прострочену плату за управління кредитом в сумі 12369,18 грн та 2517,21 грн. Оскільки відповідач є споживачем фінансових послуг, то особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів», в редакції яка діяла на час укладення кредитних договорів. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 визначено, що положення пп. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 (далі - Правил), які діяли на час укладення договору, стороною якого є відповідач, банки не мали права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно з п. 3.4 даних Правил банк зобов`язаний в кредитному договорі зазначати, в тому числі, вид і перелік кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року справа № 6-1746цс16. Таким чином, кредитна заборгованість за кредитним договором № 607674395 від 10.02.2015, яка підлягає стягненню з відповідача, становитиме 34604,55 грн, яка складається з таких складових: 19103,89 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4503,46 грн - сума заборгованості за відсотками; 10997,20 гривень - сума заборгованості за пенею; за кредитним договором № 500877574 від 05.10.2015, яка підлягає стягненню з відповідача становитиме 8651,01 грн, яка складається з наступних складових: 4983,64 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 698,78 грн - сума заборгованості за відсотками; 2968,59 гривень - сума заборгованості за пенею. Загальна заборгованість відповідача за двома кредитними договорами складає 27754,90 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також з урахуванням роз`яснень, що містяться у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1429,22 грн. (43255,56 х 100/58141,95 грн. = 74,40%, 1921 х 74,40% = 1429,22). На підставі викладеного та

Outcome: partial