Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 24.07.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 2004867494, відповідно до якого, банк надав відповідачу кредит у сумі 25 250, 00 гривень. 22.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу № 22/12/14/1-1, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги за кредитним договором № 2004867494 від 24.07.2013 року, і таким чином до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за вищевказаним договором. Позивач зазначає, що взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування позичальник-відповідач [PERSON] належним чином не виконав і станом на 20.08.2015 року заборгованість по кредиту складає 30 969,99 грн., з яких залишок заборгованості за кредитом 23 634,18 грн., несплачені відсотки за користування кредитом 3 874,43 грн., несплачена комісія за користування кредитом - 3 461,38 гривень. Оскільки відповідач у порушення умов договору зобов`язання за договором кредиту не виконав, просить суд задовольнити позов та винести рішення, яким стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором в розмірі 30 696,99 грн. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1218,00 грн. Представник позивача Погинець Л.С. в останнє судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача, згідно вимог ч.3 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України та ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Так, згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. По справі встановлено, що 24.07.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 2004867494, відповідно до якого, банк надав відповідачу кредит у сумі 25 250, 00 гривень. Згідно ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою. Відповідно ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, 22.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу № 22/12/14/1-1, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги за кредитним договором № 2004867494 від 24.07.2013 року, і таким чином до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за вищевказаним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти. Пунктом 1.2.1. Кредитного договору встановлено, що відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти у строки, вказані у кредитному договорі та сплатити відповідну плату за користування кредитом, в порядку та на умовах, що вказані кредитним договором. Так як своїх зобов`язань за кредитним договором [PERSON] добровільно не виконує належним чином, але як боржник він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, то у позивача виникло право вимагати від боржника повернення залишку заборгованості за кредитом в розмірі 23634,18грн. та несплачені відсотки за користування кредитом в розмірі 3874,43грн. Однак, щодо стягнення з відповідача заборгованості за несплаченою комісією за користування кредитом в розмірі 3461,38грн. суд при дійшов до висновку, що така не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до п. 1.4. з підпунктами кредитного договору повернення відповідної частки кредиту та сплата процентів здійснюється відповідачем щомісячно у розмірі та строки визначені у Графіку Платежів. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився із посиленим захистом споживачів шляхом прийняття ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування». За положенням абз. 3 ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь - які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь - яких платежів за дії, які не є послугою у визначення цього закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідувальним замовлення споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку чи іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь - яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання, є незаконним, а такі умовчи споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. З цих підстав суд приходить до висновку про те, що умова кредитного договору щодо встановлення комісії суперечить вимогам статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Таким чином, банк не може встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку за дії, які не є послугою банку. Суд констатує, що вказана позиція висловлена правовим висновком ВСУ, викладеним у постанові №6-2071цс від 16.09.2017 року, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. В силу вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. У відповідності до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Однак, судом встановлено, що [PERSON] взятого на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 20.08.2015 року має заборгованість в розмірі 27508,61 грн., яка складається з наступного: залишок строкової заборгованість за кредитом 23 634,18 грн., несплачені відсотки за користування кредитом 3 874,43 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. У відповідності до ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що із [PERSON] підлягає стягненню сума кредитної заборгованості 27508,61 грн., а також сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: partial