Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.07.1999 року і від спільного подружнього життя мають чотирьох неповнолітніх дітей: доньку Яну, [INFO], та синів: Артура, [INFO], [PERSON], [INFO], та Андрія, [INFO]. [PERSON] звернулась з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, вони з 2007 року не проживають разом, відповідач не піклується про виховання дітей, їхнє здоровя, фізичний та духовний розвиток. Зазначила, що їхня сімя остаточно розпалася через спільне небажання відновити відносини, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сімї є неможливим та недоцільним. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на мотиви такого та доповнила, що вони з відповідачем з 2007 року проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть і не підтримують жодних відносин, та й взагалі не спілкуються. Вважає, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сімї відсутні. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, при цьому представник відповідача адвокат [PERSON] подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності та відсутності відповідача, та зазначив, що [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечує, просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 01.07.1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №748 (а.с.4), від шлюбу мають чотирьох дітей: доньку Яну, [INFO], та синів: Артура, [INFO], [PERSON], [INFO], та Андрія, [INFO] (а.с.6-13). Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного з 2007 року, не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сімї Герман неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Враховуючи, що судом було звільнено позивача на підставі ст.82 ЦПК України від сплати судового збору, а тому із відповідача [PERSON] слід стягнути 551,20 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved