Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.05.2010 року і від спільного подружнього життя мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернувся з позовом в суд про розірвання шлюбу між ним та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, через відсутність між ним та відповідачем взаєморозуміння, постійні суперечки та сварки, чому вони вже тривалий час не підтримують сімейних відносин та проживають окремо один від одного. Зазначив, що їхня сім'я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на мотиви такого та доповнили, що з січня 2015 року [PERSON] з відповідачем проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть і не підтримують сімейних відносин. Він з жовтня 2014 року зустрічається з іншою жінкою, з якою має намір створити сім'ю, вважає, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сім'ї відсутні. Просять позов задовольнити. Відповідач та її представник проти розірвання шлюбу не заперечили, зазначивши, що подружнє життя сторін не склалося. [PERSON] пояснила, що має другого мужчину, з яким бажає створити сім'ю, тому просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 15.05.2010 року у Залізничному відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №88 (а.с.19), від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного з січня 2015 року, не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки, вони обоє вже певний час зустрічаються з іншими людьми, з якими фактично створили нові сім'ї. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї [PERSON] неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно до ст.113 ЦК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на те, що відповідач просить повернути їй дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе задовольнити таке клопотання, та повернути їй прізвище, яке вона мала до одруження, а саме - «[PERSON]». З огляду на те, що позивач просив усі судові витрати залишити за ним, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволення позову з відповідача судові витрати.

Outcome: approved