Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2007 року, від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем по справі, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сім`я розпалася, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, любов та повага між ними відсутні. Спору про розподіл сумісного майна немає. Неповнолітня дитина проживає з позивачем та буде проживати з нею і в подальшому. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Також зазначила, що майнового спору між ними не має, неповнолітня дитина буде проживати разом з нею, а відповідач добровільно сплачує аліменти на утримання дитини. Просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу, що передбачено ч. 4 ст. 200 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Так, матеріалами справи встановлено, що сім`я розпалася повністю, не може бути збережена і позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14 липня 2007 року в Біляківській сільській раді Семенівського району Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 14.07.2007 року Біляківською сільською радою Семенівського району Полтавської області, актовий запис № 2. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 17.11.2007 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 952. В теперішній час любов та повага між сторонами відсутні. Останнім часом постійні сварки та суперечки створили умови за яких шлюб фактично припинився, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Неповнолітня дитина проживає з позивачем та буде проживати з нею і в подальшому. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинилися. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Як вбачається з матеріалів справи сторони на даний час проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час не має. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням клопотання позивача, суд після розірвання шлюбу залишає їй прізвище « [PERSON] ».

Outcome: approved