Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

сторони в шлюбі з 07.02.1998р., мають двоє дітей: [PERSON], [INFO]. і [PERSON], [INFO] [PERSON] 20.09.2016р. звернулась в суд з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, вони часто сварились та конфліктували, він не поважав її як дружину, бив її, вона боїться його, просила розірвати шлюб. В суді позивачка позов підтримала, також пояснила, що з вини відповідача, який провокував з нею сварки та конфлікти, вони вже понад п'ять років вони не підтримують подружні стосунки, що взимку 2016р. відповідач побив її і з цього часу вони повністю припинили подружні стосунки, вона боїться його і настоює на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не з'явився, 31.10.2016р. подав пояснення, в яких висловився на необхідність розірвання шлюбу з позивачкою, просив про розгляд справи у його відсутності (а.с. 20-21). Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. Як убачається пояснень позивачки, долучених до справи свідоцтва про шлюб і копій свідоцтва про народження (а.с. 7, 19), сторони в шлюбі з 07.02.1998р., мають двоє дітей: [PERSON], [INFO]. і [PERSON], [INFO], понад п'ять років вони не підтримують подружні стосунки через сварки та конфлікти, позивачка настоює на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. З пояснень позивачки, в суді видно, що розлад в сім'ї стався з вини відповідача, який провокував з нею сварки та конфлікти, а взимку 2016р. побив її, що з цього часу вони повністю припинили подружні стосунки, примирення неможливе, позивачка настоює на розірванні шлюбу. Відповідач, як убачається із змісту із змісту поданих до суду пояснень від 31.10.2016р. (а.с.20-21) переконаний в недоцільності перебування у шлюбі з позивачкою, теж просить про розірвання шлюбу. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов.

Outcome: approved