Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

сторони в шлюбі з 20.06.2015р., мають доньку [PERSON] , [INFO] [PERSON] 10.01.2019р. звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, вони сварились та конфліктували, він не поважав її як дружину, тому припинили подружні стосунки, вона втратила до нього почуття любові, подальше збереження шлюбу недоцільне, просила розірвати шлюб. Ухвалою суду від 22.04.2019р. сторонам надано термін на примирення - два місяці. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, 30.07.2019р. подала заяву в якій позов підтримала, настоює на розірванні шлюбу, просила про розгляд справи у її відсутності (а.с.32). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 22.07.2019р. подав заяву, у якій не заперечив щодо розірвання шлюбу, просив про розгляд справи у його відсутності (а.с.30). Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, просили про розгляд справи у їх відсутність, фіксація судового процесу технічними засобами згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Із змісту позову, із заяви [PERSON] до суду від 30.07.2019р., із свідоцтва про шлюб і копії свідоцтва про народження убачається, що сторони в шлюбі з 20.06.2015р., мають доньку [PERSON] , [INFO] , припинили подружні стосунки, спільно не проживають. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] , як видно із змісту позову та поданої до суду 30.07.2019р. заяви (а.с.32) настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи тим, що не любить відповідача, що подальше збереження шлюбу є недоцільним. Відповідач [PERSON] , як убачається із поданої до суду 22.07.2019р. заяви (а.с.30), теж просить про розірвання шлюбу з позивачкою. Заходи вжиті судом до примирення сторін позитивного наслідку не мають. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя Котових, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин суперечитиме їх інтересам та порушуватиме їх права на особисту свободу, суд задоволює позов.

Outcome: approved