Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

ТОВ «Ключове рішення» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому посилається на те, що 03 липня 2013 року ТОВ «Ключове рішеня» отримало у власність квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про купівлю майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Позивачем було направлено відповідачам письмову вимогу про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак останні вказані вимоги не виконали. Тому позивач просить суд виселити відповідачів з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, ТОВ «Ключове рішення» на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів по реалізації арештованого майна боржника, серія та номер 2884 від 03 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], належить на праві власності майно, що складається з чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] /а.с.4-5/. У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] 02 грудня 2013 року на адресу відповідачів представником позивача було направлено письмове повідомлення про необхідність звільнення квартири з одночасним зняттям з реєстраційного обліку /а.с.7-8/. Однак останніми вимоги позивача виконані не були. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст. 319 ЦК України власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить чотирикімнатна квартира [ADDRESS], що підтверджено матеріалами справи, але відповідачі в добровільному порядку не бажають звільнити вказану квартиру. Таким чином, відповідачі порушують права позивача як власника квартири, так як позивач не може вільно розпоряджатися належним йому майном. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача щодо виселення відповідачів з квартири [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку без надання іншого житлового приміщення підлягають задоволенню. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved