Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» подано в суд позовну заяву до [PERSON], третя особа ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», про стягнення заборгованості. Позивачем зазначено, що 25.12.2007 року «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 04-2.1/1189. Згідно умов договору банк надав [PERSON] кредит в сумі 71150 грн.. Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти, інші передбачені договором платежі в сумі, строки, та на умовах, передбачених кредитним договором та графіком платежів. 17.12.2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (який є правонаступником «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до боржників за кредитними договорами, укладеними ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» з фізичними особами. Зокрема відбулось відступлення і права вимоги за кредитним договором № 04-2.1/1189 від 25.12.2007 року, який було укладено між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON]. Таким чином, усі права кредитора по вказаному договору належать позивачу. [PERSON] порушив умови кредитного договору, належно його не виконував. Згідно позовної заяви зазначено, що станом на 17.03.2016 року заборгованість по кредитному договору становила: по кредиту - 14892,91 грн.; по відсотках - 16034,83 грн; по комісії - 3080 грн.; пеня - 15641,44 грн. (стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду). Відповідачу було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, яка не виконана відповідачем. Тому позивач звернувся до суду і просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості у розмірі 49649,18 грн., а саме:по кредиту - 14892,91 грн.; по відсотках - 16034,83 грн; по комісії - 3080 грн.; пеня - 15641,44 грн.. 18.01.2017 року в судовому засіданні представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість, а саме: по відсотках - 16034,83 грн; по комісії - 3080 грн.; пені - 15641,44 грн.. Заяву підтримав, по підставах, наведених в зміненій позовній заяві, просив їх задовольнити. Доповнив, що позовні вимоги змінено, оскільки рішенням Ладижинського міського суду від 12.04.2012 року вже було стягнуто заборгованість по тілу кредиту, разом з тим, відсотки, комісія та пеня розраховані вже за новий період несплати заборгованості. 09.02.2017 року представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу у його відсутність. Зменшені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Зазначив, що заборгованість по кредитному договору з нього вже стягнуто, про що 12.04.2012 року винесено рішення суду. Після рішення суду було укладено додаткову угоду, згідно якої була домовленість, що при погашенні основної суми заборгованості всі пені і штрафи підлягають списанню. Він виконав рішення суду та додаткову угоду, сплативши банку суму, яку йому сказали - 45000 грн. Підтвердження виконання ним зобов'язання є те, що з його автомобіля, який перебував у заставі, було знято всі обтяження, про що було видано відповідну довідку банком. Після виконання домовленості і сплати 45000 грн. ніяких платежів він не здійснював, оскільки згідно їх домовленості всі штрафні санкції скасовувались.. Представник третьої особи, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, справу розглянуто за його відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з такого. Згідно положень ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що 25.12.2007 року «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (закрите акціонерне товариство) (далі по тексту ПАТ «Промінвестбанк») та [PERSON] уклали кредитний договір № 04-2.1/1189. Згідно умов договору банк надав [PERSON] кредит в сумі 71150 грн. Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти в строки, та на умовах, передбачених кредитним договором та графіком платежів (а.с. 6-15). 17.12.2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (який є правонаступником «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Промінвестбанк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до боржників за кредитними договорами, укладеними ПАТ «Промінвестбанк» з фізичними особами. Зокрема, відбулось відступлення і права вимоги за кредитним договором № 04-2.1/1189 від 25.12.2007 року, який було укладено між ПАТ «Промінвестбанк» та [PERSON] (а.с. 25-35, 46). Таким чином, усі права кредитора по вказаному договору належать позивачу. Дані обставини визнаються сторонами, а також підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, та матеріалами оглянутих в судовому засіданні цивільних справ № 211/370/12 та № 135/1910/13-ц. Так, судом оглянуто в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 135/1910/13-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору № 04-2.1/1189 від 25.12.2007 року в сумі 19436,79 грн.. Рішенням суду першої інстанції в задоволені позову було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 09.10.2014 року було скасовано рішення Ладижинського міського суду від 12.05.2014 року та ухвалено нове рішення, яким з інших підстав відмовлено в задоволені позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON], третя особа ПАТ «Промінвестбанк» про стягнення заборгованості. Згідно рішення Апеляційного суду Вінницької області від 09.10.2014 року по вказаній справі судом було встановлено, що [PERSON] отримувались кошти по кредитному договору № 04-2.1/1189 від 25.12.2007 року. Встановлено, що відповідно до договору про відступлення права вимоги від ПАТ «Промінвестбанк» до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги за даним кредитним договором. Відтак, обставини встановлені вказаним рішенням апеляційного суду підтверджено те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 04-2.1/1189 від 25.12.2007 року. Крім того, судом оглянуто в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 211/370/12 за позовом ПАТ «Промінвестбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зокрема, згідно рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 12.04.2012 року по вказаній справі судом було встановлено, що [PERSON] отримувались кошти по кредитному договору № 04-2.1/1189 від 25.12.2007 року. Встановлено, що відповідач неналежно виконував умови кредитного договору в результаті чого утворилась заборгованість. Рішенням суду позовні вимоги ПАТ «Промінвестбанк» задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором станом на 27.03.2012 року в сумі 56239,95 грн., що складалась із 28799 грн. боргу за кредитом, 21369 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 5721,67 грн. боргу по відсотках, 350 грн. комісії, що відображено в зміненій позовній заяві по справі № 211/370/12 та відповідному розрахунку (а.с. 30-32 цивільної справи № 211/370/12). Відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 04-2.1/67 до кредитного договору № 04-2.1/1189 від 25.12.2007 року, укладеного 26.07.2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та [PERSON], сторони домовились, зокрема, кредитний договір доповнити пунктом 6.11, відповідно до змісту якого, штрафні санкції, що передбачені цим договором, не застосовуються до позичальника за умови погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати інших платежів, передбачених цим договором, компенсації банку судових витрат у строк до 01.03.2013 року. Встановлено, що 26.07.2012 року [PERSON] сплачено на користь ПАТ «Промінвестбанк» 45000 грн. заборгованості по кредиту. Дана обставина визнається сторонами та підтверджується розрахунком заборгованості (114-116), відповіддю ПАТ «Промінвестбанк» (а.с. 89). Відповідно до листа ПАТ «Промінвестбанк» №24-9-7/1221 від 14.07.2016 року зазначено, що 26.07.2012 року до банку надійшли кошти в сумі 45000 грн. для погашення зобов'язань по кредиту [PERSON], згідно умов кредитного договору №04-2.1/118 від 25.12.2007 року, які 27.07.2012 року були зараховані в наступній черговості: погашення відсотків за кредитом - 9164,63 грн., погашення комісії - 560 грн., погашення кредиторської заборгованості - 35275,37 грн. Відповідач [PERSON] стверджував, що після сплати суми в 45000 грн. він вважав, що виконав умови договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору, оскільки саме таку суму йому сказали сплатити в банку. При цьому стверджував, що після сплати 45000 грн. кредит більше не погашав. Разом з тим, судом встановлено, що заплативши 45000 грн., що відображено в розрахунку, [PERSON] частково виконав умови п. 6.11 кредитного договору, та лише частково погасив тіло кредиту, а саме - погасив прострочену заборгованість по кредиту та частину боргу по тілу кредиту, погасив борг по відсотках та комісії, які були визначені рішенням Ладижинського міського суду від 12.04.2012 року (тобто погасив 45000 грн. заборгованості із 56239,95 грн., яка була встановлена рішенням суду станом на 27.03.2012 року). Таким чином, враховуючи, що в подальшому [PERSON] кредит не погашав, він не в повній мірі виконав умови п. 6.11 кредитного договору. Відтак заперечення відповідача проти позову з посиланням на виконання ним умов договору від 27.07.2012 року про внесення змін до кредитного договору, є безпідставним. Щодо посилання відповідача на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 09.10.2014 року, слід відмітити таке. Вказаним рішенням апеляційного суду розглядався спір між ТОВ «Кредитні ініціативи» та [PERSON] щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №04-2.1/118 від 25.12.2007 року, визначеної станом на 01.09.2013 року. Позивачем було визначено заборгованість на вказану дату в розмірі 19436,79 грн., яка складалась із 14892,91 грн. заборгованості за кредитом, 3345,25 грн. заборгованості по відсоткам, 218,63 грн. заборгованості по пені, 980 грн. боргу по комісії. Оскільки судом апеляційної інстанції по справі № 135/1910/13-ц було відмовлено в задоволенні позову про стягнення боргу за вказаною структурою, встановленою станом на 01.09.2013 року, з тих підстав, що борг стягнуто згідно рішення Ладижинського міського суду від 12.04.2012 року, тому по даній справі суд, враховує лише вказану в розрахунку заборгованість, що виникла після 01.09.2013 року. При цьому слід виходити з такого. Відмовляючи в позові, в рішенні Апеляційного суду Вінницької області від 09.10.2014 року суд давав оцінку розміру боргу станом на 01.09.2013 року, та зазначив, що стягнення вказаного розміру боргу повинно відбуватись в порядку процесуального правонаступництва в стадії виконання рішення Ладижинського міського суду від 12.04.2012 року. Разом з тим, по даній справі, згідно позовної заяви із зменшеними позовними вимогами, ТОВ «Кредитні ініціативи» фактично просить стягнути заборгованість за кредитним договором, що утворилась станом на 17.03.2016 року після винесення рішення Ладижинського міського суду від 12.04.2012 року. Наявність рішення Ладижинського міського суду від 12.04.2012 року про стягнення боргу, яке не виконане боржником в повній мірі, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, до повного погашення боргу за кредитним договором зобов'язання за ним можуть бути відступлені новому кредитору. Відповідно до змісту п. 5.2.6 кредитного договору за обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує банку комісійну винагороду, яка, зокрема, альтернативно визначена в сумі 70 грн. щомісячно. Відповідно до п. 6.5 кредитного договору у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 40 % річних від простроченої суми. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного повернення позичальником кредиту, сплати в повному обсязі процентів за користування ним та до повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобов'язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього договору. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України). Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таких висновків суд дійшов враховуючи обов'язкову для застосування практику Верховного Суду України, висловлену в постановах: від 25.05.2016 року по справі № 6-157цс16, від 23.09.2015 року по справі № 6-1206цс15. Таким чином, встановлено, що відповідач [PERSON] порушив узяті на себе згідно договору кредиту зобов'язання, не виконав належно зобов'язання - порушив умови договору, своєчасно не погасивши всю заборгованість по кредиту. При визначенні розміру заборгованості позивач посилається на наявний в матеріалах справи розрахунок (а.с. 47, 114-116), відповідно до якого зазначено, що станом на 17.03.2016 року заборгованість позичальника за кредитним договором, зокрема, складає 49649,18 грн., а саме: по кредиту - 14892,91 грн.; по відсотках - 16034,83 грн; по комісії - 3080 грн.; пеня - 15641,44 грн.. В подальшому згідно зменшених позовних вимог позивач наполягав на стягненні заборгованості в розмірі 34756,27 грн., що складається з боргу: по відсотках - 16034,83 грн; по комісії - 3080 грн.; пені - 15641,44 грн. (тобто без врахування боргу по тілу кредиту в розмірі 14892,91 грн., який стягнуто рішенням суду). Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності обчислення, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Така позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 13.06.2016 року по справі № 6-1752цс15, і згідно положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування. Статею 11 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог. Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, судом встановлено, що він є частково обґрунтованим та правильним. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області розглядався спір між ТОВ «Кредитні ініціативи» та [PERSON] щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №04-2.1/118 від 25.12.2007 року, визначеної станом на 01.09.2013 року. Позивачем було визначено заборгованість на вказану дату в розмірі 19436,79 грн., яка складалась із 14892,91 грн. заборгованості за кредитом, 3345,25 грн. заборгованості по відсоткам, 218,63 грн. заборгованості по пені, 980 грн. боргу по комісії. Так, суд вважає частково обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості за процентами, а саме - в сумі 12689,58 грн., які нараховані за період з 01.09.2013 року по 17.03.2016 року ((16034,83 - 3345,25 = 12689,58) враховуючи вказані вище обставини про наявність судового рішення в спорі про стягнення суми боргу станом на 01.09.2013 року). Тому борг по процентах до 01.09.2013 року стягненню не підлягає. Також із вказаних підстав частково підлягає задоволенню позов в частині стягнення заборгованості по комісії, а саме - в сумі 2100 грн. (3080 - 980 = 2100). Разом з тим, щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по пені, суд виходить з такого. Відповідно до п. 6.4 кредитного договору за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за корисування кредитом позичальник сплачує пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, та нараховується за кожен день прострочення платежу. Проаналізувавши розрахунок заборгованості за кредитним договором, що наданий позивачем, судом встановлено, що по кожному з періодів нарахування пені вихідні дані, необхідні для обчислення пені, а саме - розмір простроченого тіла кредиту та відсотків (які нараховуються для обрахування пені накопичувальним підсумком) мають бути змінені в бік зменшення, а саме - на суму 3345,25 по боргу за процентами. Тобто із суми прострочених платежів слід відняти вказану суму боргу по процентах, яка не підлягає врахуванню, оскільки обчислена до 01.09.2013 року і в стягненні цієї суми відмовлено згідно рішення апеляційного суду. Відтак, оскільки встановлено, що розмір прострочених платежів за процентами є меншим на вказану суму 3345,25 грн., тому в розрахунку невірно зазначено і обраховано помісячний розмір пені. Відтак, вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає. При цьому суд не вважає за можливе самостійно провести розрахунок пені після 01.09.2013 року, зважаючи на значний період та кількість математичних операцій для розрахунку, який позивач проводить з використанням комп'ютерної техніки та відповідного програмного забезпечення, а також зважаючи на значну кількість змінних вихідних даних. Зокрема, неодноразової зміни облікової ставки НБУ за вказаний період, яка змінювалась не в перший день місяця, зважаючи на те, що розрахунок позивачем проведено помісячно з першого по останній день кожного місяця. А також того, що в наданому позивачем розрахунку відсутні дані про помісячний розмір заборгованості за процентами накопичувальним підсумком. Крім того, такий розрахунок зобов'язаний провести позивач і довести його правильність. Посилання відповідача на те, що після сплати ним на користь банку 45000 грн. було знято обтяження з автомобіля, який перебував у заставі, про що було видано відповідну довідку банком, не може бути підставою для припинення дії основного договору, оскільки застава, як вид забезпечення виконання зобов'язання, є похідною від основного зобов'язання, а не навпаки. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Припинення дії правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання не спричиняє недійсність чи припинення дії основного зобов'язання. Тому суд вважає, що позивач має право на стягнення заборгованості за кредитним договором відповідно до умов договору, оскільки згідно укладеного договору відступлення прав вимоги ТОВ «Кридитні Ініціативи» набуло права грошової вимоги до [PERSON] по стягненню заборгованості за кредитним договором. Виходячи із наведеного, оскільки відповідачем не в повній мірі виконано рішення суду про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, правовідносини сторін кредитного договору не припинились, що не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Відтак, позовні вимоги ТОВ «Кредитні Ініціативи», яке набуло право вимоги за кредитним договором, частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і позов підлягає задоволенню в частині стягнення заборгованості по кредитному договору з 01.09.2013 року по 17.03.2016 року в розмірі 14789,58 грн., що складається з: 12689,58 грн. заборгованості за відсотками, 2100 грн. заборгованості по комісії. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати мають бути присуджені позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач згідно зменшених позовних вимог пред'явив позов на загальну суму 34756,27 грн. Позов задоволено на загальну суму 14789,58 грн.. Відтак на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме - 585,65 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial