Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» звернулось до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені боржника. Свої вимоги, з урахуванням збільшених позовних вимог, позивач мотивує тим, що 10.11.2006 року між АКІБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір за №2301/1106/87-691, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 20000,00 дол. США. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором, на підставі договору застави №2301/1106/87-691-Z від 10.11.2006 року та на підставі додаткової угоди №1 від 04.12.2006 року укладеної до договору застави від 10.11.2006 року [PERSON] передав у заставу автомобіль марки Renault Premium, рік випуску 1999, державний реєстраційний номер [NUMBER], та напівпричіп фургон-Е, TRAILOR, 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], які належали йому на праві власності. Так як [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконував, то утворилася заборгованість за погашенням кредиту, яка з урахуванням збільшених позовних вимог становить 419092,55 гривень. Рішенням Позачергових Загальних Зборів Акціонерів від 15 жовтня 2007 року АКІБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК» у звязку з приведенням своєї діяльності у відповідність до норм ЗУ «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на Відкрите акціонерне товариство «СВЕДБАНК», яке в подальшому було перейменоване на Приватне акціонерне товариство «Сведбанк». 02 лютого 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено Договір Факторингу № 11 у відповідності до умов якого до ТОВ «ВЕРДИКТ ФІНАНС» перейшло право вимоги, що виникло з вказаних Договорів, в т. ч. з Договору, яким забезпечено виконання зобовязання. Через неналежне виконання зобовязань, забезпечених заставою, позивач набув право стягнути заборгованість та задовольнити свої вимоги за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмету забезпечувального обтяження та укладання договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем від імені боржника, що передбачено ст.,ст. 26, 30 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Однак, позивач фактично не може реалізувати своє право на продаж вказаного вище заставленого майна через те, що відповідач не забезпечує доступ до автомобіля, чим не виконує умови вказаного вище Договору, саме майно з усіма приналежностями (комплектом ключів, з державними номерними знаками, свідоцтвом про реєстрацію) фактично знаходиться у відповідача, позивач позбавлений можливості передати його новому покупцю на виконання Договору купівлі-продажу разом з усіма при належностями,у позивача відсутні оформлені документально повноваження, необхідні для відчуження автомобіля,зняття його з обліку та на вчинення усіх, інших необхідних для продажу дій. За таких обставин позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак у збільшених позовних вимогах просив справу розглядати за його відсутності на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце судового розгляду ставився до відому належним чином. Третя особа по справі [PERSON] в судове засідання неодноразово не зявився із невідомих для суду причин, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд, враховуючи письмову заяву представника позивача розглядає справу за відсутності сторін, по матеріалах справи заочно. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2301/1106/87-691 від 10.11.2006 року, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 20000,00 (двадцять тисяч) доларів США. Згідно з п. 2.1 вказаного кредитного договору забезпеченням виконання зобовязання є застава рухомого майна, а саме автомобіля марки Renault Premium, рік випуску 1999, державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Відповідно до п. 2.3 вказаного вище кредитного договору при непогашенні заборгованості перед банком у строки, передбачені даним договором, банк має право звернути стягнення на заставлене майно та/або звернутися до суду. Відповідно до додаткової угоди №1 до кредитного договору №2301/1106/87-6914 від 10.11.2006 року сторони внесли зміни до п. 1.1 вказаного кредитного договору та збільшили суму, яку банк надав позичальнику до 34500 (тридцять чотири тисячі пятсот) дол. США на строк по 09.11.2011 року та на умовах, передбачених у вказаному вище договорі. Окрім вказаного сторони внесли зміни і до розділу 2 «Забезпечення зобовязань» вказаного кредитного договору та в заставу рухомого майна внесли напівпричіп фургон-Е, TRAILOR, 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], які належали на праві власності [PERSON]. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається із розрахунку суми заборгованості за вказаним кредитним договором [PERSON] свої зобовязання не виконував, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 419092,55 грн. У постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що витікають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, зазначено, що право вибору способу судового захисту передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві. Як вбачається з договору застави №2301/1106/87-691-Z від 10.11.2006 року та додаткового договору до договору застави від 04.12.2006 року сторони домовились, що згідно з кредитним договором №2301/1106/87-691 від 10.11.2006 року, укладеним між заставодержателем та позичальником, заставодержатель надав позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється, у сумі 34500 дол. США. На забезпечення виконання основного зобовязання заставодавець передає в заставу заставодержателю належне йому на праві власності рухоме майно (транспортний засіб), а саме автомобіль марки Renault Premium, рік випуску 1999, державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить заставодавцеві на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РСА №647878, виданого 01.11.2006 року та напівпричіп фургон-Е, TRAILOR, 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить заставодавцеві на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САС №0068808, виданого 24.11.2006 року. Згідно з п. 6 додаткової угоди №1 укладеної до договору застави від 10.11.2006 року сторони оцінюють предмет застави в 49400 (сорок девять тисяч чотириста ) доларів США, що за курсом Національного банку України на день укладення цього договору становить у еквіваленті 249470,0 гривень. Суд зважає, що договір застави від 10.11.2006 року та додаткова угода до вказаного договору застави від 04.12.2006 року, посвідчені приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровані в реєстрі за №5139 та №5527. Як вбачається з [PERSON] про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №42257169 від 22.10.2013 року, вказаний вище сідловий тягач Е марки Renault, номер державної реєстрації СА1069АІ та напівпричіп фургон марки TRAILOR, номер державної реєстрації СА8361ХХ, які належать [PERSON] обтяжені заставою на користь ТОВ «Вердикт Фінанс». Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зв ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про заставу» застава це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 152 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Судом встановлено, що 02.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та TOB «Вердикт Фінанс» укладено Договір Факторингу № 11. На підставі вказаного договору та у відповідності до ст.,ст. 512, 514 ЦК України, ст. 27 Закону України Про заставу, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», до TOB «Вердикт Фінанс» перейшло право вимоги, що виникло з вказаних Договорів, в т.ч. з Договору, яким забезпечено виконання зобов'язання. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача та третьої особи направлялася відповідна вимога про погашення простроченої заборгованості із зазначенням реквізитів для сплати заборгованості та терміном виконання вказаної вимоги. Однак вимоги позивача залишилися не виконаними. Як вбачається із рішення Золотоніського міськрайонного суду від 10.03.2016 року, яке вступило в законну силу 01.04.2016 року, [PERSON] оспорював договір застави від 10.11.2006 року та додаткові угоди до нього від 04.12.2006 року та просив суд визнати вказані договори недійсними. При вирішенні вказаної справи судом встановлено, що доказів недійсності основного зобовязання, що може спричинити недійсність правочину, щодо його забезпечення, яким є договір застави №2301/1106/87-691-Z від 10.11.2006 року та додаткової угоди №1 від 04.12.2006 року позивачем не надано, а отже і у задоволенні таких позовних вимог позивачу слід відмовити внаслідок його недоведеності. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином наявність відповідного договору застави та його дійсності, а отже і відповідних наслідків, які настають за невиконання боргових зобовязань підтверджене судовим рішенням. Статтею 620 ЦК України встановлено, що у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Згідно із ст. 20 ЗУ «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відповідно до умов Договору у разі порушення заставодавцем обов'язків, встановлених договором, заставодержатель має право вимагати від заставодавця (боржника) дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, а у разі невиконання останнім цієї вимоги звернути стягнення на предмет застави. Згідно з нормами ст. 26 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень», обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, які визначені у вказаній статті. Відповідно до ст. 30 вказаного вище Закону, обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах. Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно. Однак, ст., ст. 26, 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень», на підставі яких виникає право на продаж, не передбачено право обтяжувача вчиняти підпис на Договорі купівлі-продажу від імені боржника, в зв'язку із чим позивач позбавлений можливості підписати та укласти у письмовій формі Договір купівлі-продажу автомобіля, що є предметом застави. У зв'язку із цим позовні вимоги щодо надання позивачу повноважень укладати Договір купівлі-продажу від імені боржника підлягають до задоволення. Таким чином, право обтяжувача на зняття заставленого автомобіля з обліку в органах ДАІ не суперечить вимогам Закону, а є необхідною умовою для реалізації ним передбаченого Законом права на продаж цього предмета обтяження. Крім цього, перед укладанням Договору купівлі-продажу транспортні засоби необхідно зняти з обліку у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України, у предоставленні автомобіля для огляду та у здачі номерних знаків, що передбачено ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» та п.,п. 40,42 (абз.1, абз.6) «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затверджених постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388 (далі Порядку). Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження, спосіб реалізації предмета застави ... із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Також суд вважає за необхідне у відповідності до п.1.4. «Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них», затвердженої Наказом МВС від 11 серпня 2010 №379, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2011 року за №123/18861 надати позивачу повноваження вчиняти дії, необхідні для зняття автомобіля з обліку. Таким чином через відсутність у володінні позивача вказаного автомобіля та напівпричіпа з усіма приналежностями до нього, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на продаж та передати транспортні засоби покупцю (разом з комплектом ключів та технічним паспортом) на виконання вимог ст. 655, ч. 2 ст. 662 ЦК України, а номерні знаки здати до підрозділу ДАІ, як це визначено чинним законодавством. Отже, з метою захисту права на продаж, яке виникло у позивача, необхідно витребувати автомобіль з усіма його приналежностями (комплектом ключів, технічним паспортом та номерними знаками) для передачі їх у володіння Позивача. Крім того, вимога про витребування автомобіля від відповідача ґрунтується на положеннях ст., ст. 27, 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Таким чином, враховуючи, що [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором № 2301/1106/87-691 від 10.11.2006 року у встановлений строк не виконав, а виконання умов вказаного кредитного договору забезпечено заставою, належною відповідачу, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави, шляхом продажу вказаного рухомого майна та укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Так як суд повністю задовольняє вимоги позивача, то понесені ним судові витрати стягує з відповідача згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України. На підставі зазначеного та к еруючись ст., ст. 10, 59, 88, 209, 212, 213, 224, 226 ЦК України та Законом України «Про заставу, Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», суд

Outcome: approved