Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі - ТОВ «ВЕЛЛФІН») звернулося до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. В позовній заяві (а.с. 1 - 3) викладено наступну позицію. 16 січня 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено договір позики №4000, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 500грн строком на 30 днів. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кошти у розмірі, встановленому договором. [PERSON] не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором позики, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно розрахунку заборгованості за договором позики загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору, з 15 лютого 2016 року по 26грудня 2018 року, становить 16 450 грн, що складається із суми позики у розмірі 500грн, заборгованості по процентам у розмірі 15 950 грн. За вказаних обставин ТОВ «ВЕЛЛФІН» просила стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики № 4 000 від 16 січня 2016 року в сумі 16 450 грн (що складається із суми позики у розмірі 500 грн, заборгованості по процентам у розмірі 15 950грн). Відзив на позов не надходив. В судове засідання представник позивача не з`явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до змісту якої на задоволенні позову наполягав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте в судове засідання не з`явилися вдруге, про причини неявки, їх поважність суд не оповістив; будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило. Судом ухвалено про заочний розгляд справи за відсутності її учасників. Судом встановлено, що позивач діє на підставі Статуту (а.с. 5) та зареєстрований як фінансова установа згідно Свідоцтва № 16103225 від 27 жовтня 2015року (а.с. 7). 16 січня 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено договір позики № 4000 (далі Договір), відповідно до умов якого [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 500 грн строком на 30 (двадцять) днів до 15 лютого 2016 року (а.с. 18 - 22). Згідно графіку розрахунків до Договору позики № 4000 від 16 січня 2016 року, сукупна вартість позики складає 767,50 грн, проценти за користування кредитом складають 267,50 грн (а.с. 21 зворот). У п. 7.2 Договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщено на Сайті Позичальника. Суд вважає, що між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився. Таким чином, договір позики між сторонами було укладено та підписано в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам ст. 6 та ст. 627 ЦК України, ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до умов Договору, укладеного між сторонами, протягом строку позики розмір основних процентів складає: 1,5 процента від суми позики, але не менше ніж 50 грн за перший день користування позикою; 1,5 процента від суми позики, щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п. 1,2 Договору; 3 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за Договором. Строк та проценти за користування позикою та нарахування процентів за Договором обчислюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому, проценти за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику (день перерахування грошових коштів на банківських рахунок позичальника) до дня повного погашення заборгованості за позикою (зарахування на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за позикою (п. 3.2 Договору). Доказом підтвердження отримання коштів є лист від ТОВ «Платежі онлайн» від 29листопада 2018 року, копія якого міститься в матеріалах справи, в якому зазначено сума коштів, власник картки, маска картки, код авторизації, номер транзакції в системі (а.с. 33). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, в установлений строк (ст. 526 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України. Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст.629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач свої зобов`язання за договором порушив, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем. Згідно розрахунку заборгованості за договором позики №4000 від 16 січня 2016 загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 26 грудня 2018 року становить 16 450 грн, що складається із суми позики у розмірі 500 грн, заборгованості по процентам у розмірі 15 950 грн (а.с. 23). Суд вважає, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» виконала свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу позику, а останній користувався грошовими коштами, проте не виконував зобов`язання за договором, допустив заборгованість. Розмір заборгованості за договором суд визнає обґрунтованою. Суд не погоджується з періодом, за який розрахована заборгованість по процентам за користування кредитом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Строк позики закінчився 15 лютого 2016 року, що відповідає положенню п.1.2 договору позику. Відтак, у межах строку позики по 15 лютого 2016 року позичальник мав, зокрема, повертати позивачу суму позики і сплачувати проценти. Починаючи з 16 лютого 2016року, позичальник мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором. За вказаних обставин, позивач має право вимагати сплати відповідачем процентів в сумі 267,50 грн за користування кредитом у період з 16 січня 2016 року по 15 лютого 2016 року включно. Таким чином, стягненню з відповідача на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» підлягають 767,50 грн заборгованості за договоромта, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, - пропорційно розміру задоволених позовних вимог сплачений позивачем судовий збір (а.с.4).

Outcome: partial