Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом, в якому після уточнення вимог просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № МL702/690/2008 від 25.02.2008 в розмірі 1317001,49 грн., відшкодувати судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 25.02.2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № МL702/690/2008, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 35000,00 доларів США на споживчі цілі з щомісячним поверненням частин кредиту та сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та в розмірах, встановлених п. 1.3 Кредитного договору зі строком повернення до 23.02.2018. Позичальник [PERSON] в свою чергу зобов'язалась прийняти, належним чином використати та повернути банку грошові кошти у строки, встановлені договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами в порядку та умовах, визначених п. 1.4, 1.5 Договору. 12.11.2010 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № МL-702/690/2008 від 25.02.2008. В порушення умов укладеного кредитного договору [PERSON] зобов'язання належним чином не виконує, станом на 11.12.2013 заборгованість по тілу кредиту становить 31791,63 доларів США, по нарахованим та не сплаченим відсоткам - 3642,64 доларів США; відповідно до п. 4.1.1 частини 2 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань [PERSON] зобов'язана сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення, станом на 11.12.2013 розмір пені складає 1033775,37 грн. Загальна сума заборгованості згідно розрахунку складає 1317001,49 грн. Відповідач [PERSON], не визнаючи заявлені позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила розірвати кредитний договір № МL-702/690/2008 від 25.02.2008, укладений між нею та ЗАТ «ОТП Банк», із застосуванням правових наслідків розірвання договору та зобов'язати її виплатити на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишок по кредиту протягом 60 місяців рівними частинами, посилаючись на те, що в момент укладання спірного кредитного договору в країні була досить стабільна ситуація на фінансовому ринку, курс долару був прийнятний, вона займалась бізнесом, отримувала доходи та добросовісно виконувала свої кредитні зобов'язання перед банком включно до березня 2009 року. Однак восени 2008 року в державі сталась фінансова криза, негативні фактори призвели до знецінення гривні, її бізнес зазнав занепаду, діяльність була припинена, вона втратила роботу та постійний дохід. [PERSON] неодноразово зверталась із заявами до банку щодо розгляду питання про зменшення виплат та надання перерви по виплатах, однак банк відмовлявся йти на будь-які поступки. Всі ці факти, на думку [PERSON], свідчать про істотну зміну обставин, про яку сторони не знали на момент укладення договору, а якби знали, то укладали б договір на інших умовах; сторони не привели договір у відповідність з обставинами, які змінилися, зокрема у зв'язку із небажанням банку це робити. [PERSON] вважає, що в даному випадку застосуванню підлягає механізм розірвання договору у зв'язку із істотною зміною обставин відповідно до ст.. 652 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Збицька Е.П. підтримала уточнені позовні вимоги, просила позов задовольнити, стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, проти зустрічних вимог заперечувала з підстав, викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] заперечували проти заявлених первісних вимог з підстав, викладених як обґрунтування зустрічних вимог, вважали, що сума нарахованої пені досить завищена, неможливо достовірно визначити правильність нарахування відсотків, зустрічні вимоги підтримали в повному обсязі просили розірвати кредитний договір. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 25.02.2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № МL702/690/2008, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 35000,00 доларів США на споживчі цілі з щомісячним поверненням частин кредиту та сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та в розмірах, встановлених п. 1.3 Кредитного договору зі строком повернення до 23.02.2018. Позичальник [PERSON] в свою чергу зобов'язалась прийняти, належним чином використати та повернути банку грошові кошти у строки, встановлені договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами в порядку та умовах, визначених п. 1.4, 1.5 Договору. 12.11.2010 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № МL-702/690/2008 від 25.02.2008. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. В порушення умов укладеного між сторонами договору [PERSON] не виконуються зобов'язання по поверненню належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом, грошові кошти не повернуто. Згідно розрахунку, наданого представником позивача, станом на 11.12.2013 заборгованість по тілу кредиту становить 31791,63 доларів США, по нарахованим та не сплаченим відсоткам - 3642,64 доларів США; відповідно до п. 4.1.1 частини 2 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань [PERSON] зобов'язана сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення, станом на 11.12.2013 розмір пені складає 1033775,37 грн.; загальна сума заборгованості згідно розрахунку складає 1317001,49 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Встановивши, що сума основного боргу, заявлена позивачем станом на 11.12.2013, складає 254110,49 грн., а сума пені 1033775,37 грн., суд приходить до висновку, що нарахована пеня в чотири рази перевищує збитки, тому суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до розміру основного боргу, а саме до 254110,49 грн. За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заявлені обґрунтовано, підлягають частковому задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Заявлені [PERSON] зустрічні вимоги щодо розірвання кредитного договору у зв'язку із істотною зміною обставин, суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, відповідно до ст.. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду за наявності одночасно умов, встановлених частиною 2 даної статті. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. При цьому, вимагаючи розірвання договору на підставі ст.. 652 ЦК України, на позивача покладається, у відповідності до ст. 60 ЦПК України, обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Офіційний курс гривні до іноземних валют, відповідно до Закону України «Про Національний Банк України» встановлюється Національним Банком України щоденно за погодженням із Кабінетом Міністрів України, для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. За таких обставин незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Враховуючи викладене, суд вважає, що при укладенні кредитного договору № МL702/690/2008 від 25.02.2008 в іноземній валюті та беручи на себе певні зобов'язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати, що курс національної валюти по відношенню до долара США не є незмінним та враховувати підвищений валютний ризик за таким кредитом. Ризик підвищення курсу долару США несе саме позичальник. Наявність усіх обов'язкових умов для розірвання договору кредиту, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, відсутня, а тому права [PERSON] при укладенні та виконанні кредитного договору не порушені. [PERSON] підписано спірний кредитний договір і відповідально погоджено умови договору, що з огляду на ст.ст. 626,638 ЦК України тягне за собою встановлення, зміну або припинення цивільних та обов'язків для обох сторін, учасників договору, тобто настання правових наслідків для позичальника у вигляді повернення суми отриманого кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами згідно із умовами договору. Обов'язковою передумовою укладення правочину є досягнення сторонами згоди з усіх суттєвих умов. При укладенні спірного кредитного договору були враховані вимоги ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, а саме визначені істотні умови договору - мета, сума, строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язання, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання чи неналежне виконання умов договору. При цьому кредитний договір укладено в письмовій формі, сторони кредитного договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Пунктом 3 частини 1 Кредитного договору визначено, що сторони домовились про те, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча відсоткова ставка, яка складається з 5,99% (фіксований відсоток) плюс FIDR (процентна ставка по строковим депозитам фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору; інформація про розмір FIDR розміщується на сайті банку та інформаційних стендах). Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст.ст. 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили плаваючу процентну ставку, то вони мають виконуватися і вважаються такими, що момент досягнення домовленості настав. Відповідально до положень ст.. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Факт укладання кредитного договору та сплата [PERSON] за кредитом та відсотками впродовж кількох років підтверджує, що сторони досягли згоди з усіх суттєвих умов кредитного договору, [PERSON] погодилась, що для розрахунку відсотків за користування кредитними коштами буде використовуватися плаваюча процентна ставка і була обізнана щодо особливості розрахунків відсотків за плаваючою процентною ставкою. Таким чином передбачений порядок корегування процентної ставки був погоджений сторонами при укладанні кредитного договору, таке право відповідає положенням діючого законодавства і не є одностороннім порядком зміни відсоткової ставки, корегування відсоткової ставки не є підвищенням, а є встановленням плаваючої ставки, тобто ставки, що змінюється відповідно до п.1.4 кредитного договору, зміна ставки FIDR - це виконання умов договору. Такий розрахунок процентів за користування кредитними коштами застосований згідно із ст.. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», де банк не може надавати кредити під процент, ставка якого є нижчою від процентної ставки за кредитами, які бере сам банк, і процентної ставки, що виплачується ним по депозитах, виняток можна робити лише у разі, якщо при здійсненні такої операції банк не матиме збитків. За таких обставин відсутні підстави вважати, що банком були невірно нараховані відсотки. Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає, що первісні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягають частковому задоволенню, зустрічні вимоги [PERSON] про розірвання кредитного договору задоволенню не підлягають. В судовому засіданні відповідача [PERSON] просила в разі ухвалення рішення щодо стягнення з неї суми заборгованості розстрочити виконання судового рішення на 84 місяці, розбивши загальну суму на кількість місяців, однак у суду відсутні підстави для розстрочення виконання рішення суду, що передбачено ст. 217 ЦК України. Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial