Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 1995 року по 1998 рік і мають сина [PERSON], який 03 січня 2014 року досяг повноліття. З 01 вересня 2014 року син сторін навчається на денному відділенні Вінницького коледжу економіки та підприємництва Тернопільського національного економічного університету на платній основі. Оскільки позивачу самій важко утримувати сина, а відповідач добровільно такого утримання не надає, [PERSON] з цим позовом звернулася до суду і просить стягувати аліменти з [PERSON] в розмірі 700 гривень щомісячно до закінчення сином навчання. В судовому засіданні позивач підтримала свою позовну вимогу з підстав, наведених у позовній заяві. Зокрема, позивач зазначила, що минулого року вона не зверталась до до суду про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, однак на даний час у звязку з навчанням у Вінницькому коледжі економіки та підприємництва ТНЕУ витрати на сина збільшилися, а тому вона вважає, що й батько повинен нести витрати на його утримання. Так, оплата за навчання становить щороку по 6200 гривень, через відсутність гуртожитку, син змушений проживати на квартирі, що також потребує додаткових затрат. Вважає, що відповідач має матеріальну можливість допомогти сину із навчанням, а тому звернулася до суду з відповідним позовом та просить його задоволити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Суду пояснив, що в даний час син перестав з ним спілкуватися, а він сам залишився без роботи, оформив кілька кредитів на лікування матері, яка в минулому році померла, а тому не має можливості щомісячно сплачувати по 700 гривень на синя, який уже сам може себе утримувати. В даний час він живе на пенсію свого батька, а тому зможе щомісячно платити сину 200-300 гривень. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, пояснення сторін, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON], підлягає до часткового задоволення за наступних підстав: Так, свідоцтвом про народження (а.с. 5) стверджується, що відповідач є батьком [PERSON], який 03 січня 2014 року досяг повноліття. З договору про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг № 127452 від 18 серпня 2014 року (а.с. 6), довідки директора Вінницького коледжу економіки та підприємництва Тернопільського національного економічного університету № 0052 від 12 червня 2015 року (а.с. 7) вбачається, що [PERSON] є студентом денного відділення Вінницького коледжу економіки та підприємництва Тернопільського національного економічного університету та навчається на другому курсі за спеціальністю «Економіка підприємства». Строк навчання з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 198 та ст. 199 СК України та п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто однією з умов для задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу. Як слідує із пояснень відповідача у судовому засіданні, він на даний час не працює, утримується за рахунок пенсії свого батька. Одночасно, судом встановлено, що [PERSON] є працездатною особою, протипоказань до роботи не має, не має інших, крім сина [PERSON], утриманців. Приймаючи до уваги, що положеннями ст. 200 СК України передбачена можливість визначення розміру аліментів як у твердій грошовій сумі, так і в частці від заробітку (доходу), тому ініціатива вибору способу визначення розміру аліментів належить позивачу. У звязку з чим, враховуючи пояснення відповідача про те, що він має нерегулярний дохід, при визначенні способу стягнення аліментів суд відповідно до ст. 184 СК України, погоджується з заявленими вимогами позивача про визначення аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі вищенаведеного, суд відповідно до ст. 182 СК України з урахуванням матеріального становища платника аліментів, якій має мінливий та нерегулярний дохід, враховуючи також матеріальний стан позивача [PERSON] (а.с. 9), яка нарівні з відповідачем має обовязок утримувати дитину, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та дитини, буде визначення розміру аліментів у сумі 400 гривень щомісячно. Зокрема, суд вважає, що такий розмір аліментів узгоджуватиметься із положеннями ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів на дітей. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати державного мита звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судовий збір відповідно до підпунктом ч. 1, п. 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір визначено у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Тобто, станом на день звернення позивача з позовом до суду, мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становила 243 гривні 60 копійок. Таким чином судовий збір має бути стягнений з відповідача на користь позивача в розмірі, передбаченому п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір . Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Outcome: partial