Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 7447,78 грн. основний борг, суму інфляційних збитків 830,24 грн., суму 3% річних в розмірі 367,12 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 01.01.2015 року позивач розпочав виконання функцій управителя багатоквартирними будинками по Металургійному району в м. Кривому Розі. Позивач надавав відповідачу послуги з утримання за адресою: [ADDRESS] , власником якого є саме відповідач, у зв`язку з чим звертається до суду з даним позовом. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Окрім того відповідач вказує на строки позовної давності та зазначає, що сума боргу може бути стягнута лише з 09.09.2017 року. Поміж тим, від сторони відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що він не є власником приміщення № 95 , окрім того у позовній заяві зазначено про стягнення боргу з відповідача як з власника приміщення [ADDRESS] , а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, ухвалою суду від 11.09.2020 року за клопотанням ТОВ «Сітісервіс-КР» була здійснена заміна відповідача на належного - [PERSON] . Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Судом встановлено з письмових матеріалів справи, що згідно договору про надання послуг, укладеному між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради та ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» 27.12.2013 року, управителем будинку [ADDRESS] є ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», яким, починаючи з 01.01.2015 року надаються послуги з утримання цього будинку та його прибудинкової території (а.с. 7,8). Згідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву споживача кореспондує визначений п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» його обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, письмовими матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником приміщення [ADDRESS] . Право власності виникло на підставі договору дарування від 02.04.2010 року, зареєстровано 15.04.2010 року, що встановлено з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Окрім того, з відповіді КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» встановлено, що квартири 95 та [ADDRESS] , були реконструйовані та об`єднані у нежитлове приміщення 148. За таких обставин, суд вважає доведеною ту обставину, що відповідач є власником приміщення 148 (або 95) в [ADDRESS] . Окрім того, як встановлено з письмових матеріалів справи, заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.06.2017 року по 01.12.2019 року становить 7447,78 грн., сума інфляційних збитків складає 830,24 грн., 3% річних - 367,12 грн. Відповідно до ст.256, 257, ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно частин 2-5 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідач до винесення рішення у справі наполягав на застосуванні позовної давності. Так, зважаючи на загальні правила застосування позовної давності суд виходить з наступного: З уточненим позовом до належного відповідача до суду позивач звернувся 10.09.2020р., а тому в межі позовної давності вкладається трирічний строк, що передує цьому зверненню, тобто період з 01.09.2017р. по 01.09.2020р, а саме по 01.12.2019 рік - дату, по яку нарахована заборгованість. Згідно наданої позивачем довідки розмір заборгованості відповідача за період у три роки до моменту пред'явлення позову складає 6448,18 грн. Тому до стягнення з відповідача слід визначити суму, що вкладається в межі позовної давності у розмірі 6448,18 грн. Окрім того, Сума інфляційних збитків за вказаний період складає 621,42 грн., 3% річних - 291,97 грн. За вказаних обставин, зважаючи на застосовані строки позовної давності, суд доходить до висновку про обґрунтовані підстави для часткового задоволення позовних вимог. Приймаючи судове рішення, суд згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем заявлено позов з ціною у сумі 8645,14 грн., за подання якого сплачено судовий збір у сумі 2102 грн. Позов задоволено частково, на суму 7361,57 грн. Тому до компенсації йому за рахунок відповідача належить сума судового збору у розмірі: 7361,57 х 2102 : 8645,14 = 1789,90 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial