Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі-ТзОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON]-Т. про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 22.03.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк України», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-А00/012/2006, відповідно до якого, відповідачу був наданий кредит в сумі 46600,00 доларів США зі сплатою відсотків 15,16 % строком до 20.03.2026 року. З метою забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, між АКБ «Райффайзенбанк України», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та [PERSON]-Т. було укладено договір поруки № SR-А00/009/2006 від 22.03.2006 року. Проте, позичальник взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого, станом на 01.12.2014 року за ним рахується заборгованість в розмірі 344648,00 грн., з яких 8133,00 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ 122450,00 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 444369,49 грн. пеня за невиконання умов кредитного договору, частини якої стягує позивач в розмірі 222198,00 грн. Просить стягнути з відповідачів солідарно 344648,00 грн. кредитної заборгованості та судові витрати по справі. 12.03.2013 року [PERSON]-Т. звернулась в суд з зустрічним позовом до ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору поруки недійсним. В обгрунтування своїх вимог вказує, що договорів поруки ні з АКБ «Райффайзенбанк України», ні з АТ «ОТП Банк» вона не укладала та не підписувала. Підпис, що міститься в договорі поруки не належить їй. Просить суд визнати недійсним договір поруки № SR-А00/009/2006 від 22.03.2006 року та стягнути понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 17.03.2013 року до спільного розгляду з первісним позовом приєднано зустрічний позов [PERSON]-Т. до ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору поруки недійсним. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] підтримав первісний позов, з підстав в ньому зазначених. Просив суд первісний позов задовольнити, при вирішенні зустрічного позову покладався на розсуд суду. Відповідач [PERSON]-Т. та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, не заперечували проти задоволення первісного позову в частині вимог до [PERSON] Зустрічний позов підтримали та просили задовольнити. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 22.03.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк України», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-А00/012/2006, відповідно до якого, відповідачу був наданий кредит в сумі 46600,00 доларів США зі сплатою відсотків 15,16 % строком до 20.03.2026 року (а.с. 5-9).\~ В п. 1.5.1 частини 2 кредитного договору передбачено, що повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок (а.с. 6). Ст. 526 ЦК України, передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В п. 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до п.1.5.1.1. договору нараховані в порядку передбаченому договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк передбачений в графіку платежів (а.с. 6). Згідно п. 1.9.1 договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому у випадку невиконання позичальником своїх боргових зобовязань (а.с. 7). П. 4.1.1. договору передбачено, що за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожний день прострочки (а.с. 8). Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Проте, позичальник взяті на себе зобовязання належним чином не виконав. Станом на 01.12.2014 року за ним рахується заборгованість в розмірі 344648,00 грн., з яких 8133,00 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ 122450,00 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 444369,49 грн. пеня за невиконання умов кредитного договору, частини якої стягує позивач в розмірі 222198,00 грн., що стверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4). Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] в користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 344648,00 грн.\~ Разом з тим, підлягає до часткового задоволення позов[PERSON]-Т. до ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору поруки недійсним, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, між АКБ «Райффайзенбанк України», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та [PERSON]-Т. було укладено договір поруки № SR-А00/009/2006 від 22.03.2006 року. (а.с. 9).\~ Згідно ч.1, ч. 3\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 29.05.2015 року по даній справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, згідно висновку за № 448 від 20.04.2016 року якої встановлено, що підпис в рядку «__О.Яцюк Т.Л.-Т.» в графі «Поручитель»: розділу «8. Реквізити та підписи сторін» на зворотній стороні аркуша договору поруки № SR-А00/009/2006 від 22.03.2006 року ймовірно, виконаний не [PERSON]-Т., а іншою особою. Як слідує із частини 3 статті 215 ЦК України , якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Судом встановлено, що [PERSON]-Т. вищевказаний договір поруки не підписувала, а тому цей договір не створює для неї будь-яких обов'язків. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оспорюваний договір поруки був укладений з порушенням вимог щодо його вчинення у письмовій формі, а саме не підписувався їх стороною[PERSON]-Т., що є підставою для визнання даного договору поставки недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення. А тому, слід стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» 3446,48 грн. понесених витрат по сплаті судового збору. Крім того, підлягає до стягнення з ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь [PERSON]-Т. сплачених та документально підтверджених витрат по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. та по сплаті за проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 900,00 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. З квитанції до прибуткового касового ордера № 54 від 28.05.2015 року вбачається, що [PERSON]-Т. згідно умов укладено з адвокатом [PERSON] договору про надання правової допомоги сплачено 3000,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 3000,00 грн., суд враховує, чи була надана позивачу правова допомога в необхідному для такої оплати обсязі (час знаходження в судових засіданнях, час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та час ознайомлення з матеріалами справи в суді), чи не перевищує ця плата граничні розміри компенсації таких витрат. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу, яка надана адвокатом [PERSON] про кількість робочого часу, затраченого у зв'язку з веденням справи за позовом ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON]-Т. про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом [PERSON]-Т. до ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору поруки недійсним вбачається, що ним було затрачено на вказану справу 7 годин робочого часу, що становить за його розрахунками 3410,40 грн. Однак, зазначений адвокатом в розрахунку затрачений час та вчинені дії не відповідають часу фактично наданої позивачу правової допомоги та відповідно діям вчинених адвокатом, а тому на думку суду розмір такої допомоги підлягає зменшенню. Так, з матеріалів справи вбачається, що час в судових засіданнях, в яких брав участь представник [PERSON]-Т. [PERSON], становить 2 год. 46 хв., проте підготовлена ним зустрічна позовна заява складається з одного аркушу з правовим обґрунтуванням спору, який за своєю суттю не є складним і не потребує вивчення законодавства щодо цього спору значних часових затрат. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували інші вчинені адвокатом дії на виконання договору про надання правової допомоги. А тому з врахуванням наведених обставин справи, суд приходить до висновку, що адвокатом на надання правової допомоги [PERSON]-Т. було фактично затрачено загалом 4 години робочого часу. Таким чином, відповідно розмір витрат на цю допомогу, який підлягає стягненню з ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» в користь [PERSON]-Т. становитиме 1948,80 грн. (4 год. х 1218грн. )х 40%).

Outcome: partial