Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 травня 2011р. і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Позивачка 14.01.2015 р. звернулася з позовом у суд про розірвання шлюбу між нею і відповідачем та стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1000 грн. щомісячно до його повноліття, покликаючись на те, що спільне життя у них не склалось, так як вони виявились людьми з різними характерами і поглядами на життя, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вона втратила до відповідача почуття любові, чому їх сім'я розпалась і примирення між ними неможливе. Відповідач у вихованні та розвитку дитини участі не приймає, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча працездатний і в змозі таку надавати. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, та доповнила, що між нею та відповідачем виникали сварки і що з вересня 2014 р. вони проживають окремо, не підтримують сімейних відносин, переконана, що їх шлюб розпався остаточно. Відповідач не надає кошти на утримання сина, хоча працює і може такі надавати щомісячно, а тому просить стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та зазначив, що подружнє життя із позивачкою не склалось, з вересня 2014 р. вони проживають окремо, не підтримують сімейних відносин, переконаний, що їх шлюб розпався остаточно і примирення між ними неможливе. Також зазначив, що він працює і згідний надавати кошти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки від заробітку щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме: - стан здоров'я та матеріальне становище дітей; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Як встановлено судом сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 травня 2011р. і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що між сторонами вже тривалий час немає взаєморозуміння, виникали сварки і суперечності та що вони з вересня 2014р. проживають окремо, не підтримують подружніх відносин і не ведуть спільного господарства, що свідчить про стійкість і тривалість конфлікту між ними. Суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони вже довгий час разом не живуть і не підтримують сімейних відносин, втратили один до одного хороші почуття і помиритися не бажають, а тому цей шлюб слід розірвати. Також встановлено, що відповідач не надає коштів на утримання сина [PERSON], який проживає з позивачкою, хоча працює і може такі надавати, але враховуючи, що утримувати дітей зобов'язані обоє батьків, а позивачка є працездатною, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до його повноліття. На підставі ст.ст.10, 60, 212, 215 ЦПК України,

Outcome: partial