Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

ТОВ «Служба миттєвого кредитування» з 31.07.2013 зареєстроване як юридична особа, фінансова установа, код ЄДРПОУ 38839217, запис в Реєстрі за № 140816-122545 із здійсненням діяльності згідно з КВЕД 64.92. Інші види кредитування, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.05.2017, Свідоцтвом та Статутом (а.с. 32, 33-35, 36, 37). 08.02.2014 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» як кредитодавцем та [PERSON] як позичальником укладено кредитний договір за № 140208-172941, за умовами п.п.1.1-2.1 якого позичальник отримав кредит в сумі в сумі 200 грн. на споживчі цілі в строк до 21.02.2014. Сторонами погоджений наступний порядок плати за користування кредитом: відповідно до п.3.1 договору, розмір процентів, які позичальник повинен сплатити 2% за кожен день користування кредитом (730% річних або 732% річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік). Загальна вартість кредиту для позичальника дорівнює розміру передбачених в п.3.1 договору процентів, які позичальник буде зобовязаний сплатити на користь кредитодавця. Позичальник не зобовязаний додатково до процентів сплачувати на користь кредитодавця будь-які інші платежі, які б збільшували загальну вартість кредиту. Відповідно до п.3.3 договору, позичальник зобовязується повернути кредит в сумі 200 грн., а також проценти за користування ним в сумі 56 грн., нараховані за період, починаючи з дати видачі кредиту і закінчуючи датою повернення кредиту, а разом 256 грн. Крім того, відповідно до п.2.3 договору, на підставі заяви позичальника, поданої кредитодавця не пізніше ніж за 2 робочі дні до дати повернення кредиту, кредитодавець, діючи на власний розсуд, має право шляхом повідомлення позичальника надати йому відстрочення щодо повернення кредиту на строк не більше 14 календарних днів. У цьому випадку позичальник зобовязаний сплатити кредитодавця проценти в розмірі, визначеному п.3.1 договору, та проценти за час наданої відстрочки. Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено в ході судового розгляду, кредитор свої зобовязання перед [PERSON] виконав належним чином, надавши йому кредит в обумовленому сторонами розмірі 200 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає визначене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. Згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в силу ч.2 ст.1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Як слідує з розрахунку заборгованості станом на 07.02.2018 (а.с. 7-31) [PERSON] взятих на себе зобовязань за кредитним договором № 140208-172941 від 08.02.2014 належним чином не виконував, сплативши 22.02.2014 в рахунок погашення відсотків пені за прострочення заборгованості в сумі 4 грн, відсотки за користування кредитом в сумі 56 грн., 06.03.2014 48 грн. відсотки, 2 грн. тіла кредиту, після чого припинив погашення кредиту. В результаті цього станом на 07.02.2018 утворилась заборгованість за тілом кредиту (основний борг) 198 грн., по процентам за користування кредитом 55,44 грн.,\~що підтверджується розрахунком заборгованості, який суд вважає належним та допустимим доказом, у зв'язку з чим приходить до переконання щодо доведеності розміру заявлених позивачем грошових вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентам, які підлягають задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 5680 грн., нарахованої за 1420 днів прострочки, суд виходить з наступного. Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобовязання. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України). Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою (штраф, пеня), яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання. Як визначено п.п.6.1-6.3 кредитного договору (а.с.4), у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованої плати за користування кредитом до позичальника застосовуються штрафні санкції нарахування неустойки у вигляді пені з розрахунку 2% від суми кредиту за кожен день прострочення платежу за кредитним договором. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Аналізуючи обсяг відповідальності позичальника за порушення умов кредитного договору, визначений розмір відсотків за користування кредитом 2% в день від суми кредиту 200 грн., суд приходить до висновку, що визначений умовами договору розмір пені не відповідає засадам розумності та справедливості. З урахуванням ст.2 ЦПК України щодо загальних засад та завдань цивільного судочинства та п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України відносно обов'язку суду сприяти сторонам в здійсненні їхніх прав, застосовуючи положення ч.3 ст.551 ЦК України суд вправі зменшити розмір неустойки (пені) як цивільно-правової відповідальності боржника за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в постанові від 03.09.2014 у справі №6-100цс14. В розумінні ч.3 ст.551 ЦК України істотними обставинами можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Згідно п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч.2 ст.625 ЦК України та мають іншу правову природу. В ході судового розгляду встановлено, що розмір основного збитку, завданого відповідачем, становить 253,44 грн. (з розрахунку: 198 грн. тіло кредиту + 55,44 грн. відсотки), в той час як заборгованість за пенею, нарахованою за прострочення виконання [PERSON] кредитних зобов'язань станом на 07.02.2018 за 1420 днів складає 5680 грн. Таким чином, очевидним є те, що заявлений позивачем розмір пені є неспівмірним з розміром основного збитку, завданого відповідачем і не відповідає визначеним п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509, ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам конституційного принципу верховенства права, що також передбачено в абз.2 п.3.2 Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі №7-рп/13. Враховуючи встановлену неспівмірність, розмір основного збитку та відсутність доказів звернення позивача з досудовими вимогами до відповідача для погашення ним заборгованості в добровільному порядку, рівень виконання позичальником своїх зобовязань перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування», суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір пені до 270 грн., що кореспондується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 04.11.2015 у справі № 6-1120цс15, від 03.09.2014 у справі № 6-100цс14. Аналізуючи викладене, оцінюючи наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Служба миттєвого кредитування» заборгованості за кредитним договором № 140208-172941 від 08.02.2014 станом на 07.02.2018 в загальному розмірі 523,44 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 198 грн., по процентам за користування кредитом 55,44 грн., за пенею 270 грн. (з розрахунку: 198 + 55,44 + 270). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ст.141 ЦПК України та п.39 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», відповідно до якого у разі, якщо суд на підставі ч.3 ст.551 ЦК України зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. У звязку з викладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ТОВ «Служба миттєвого кредитування» 1762 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: partial