Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований виконкомом Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області 22.01.2013 року, актовий запис № 3, повернути дошлюбне прізвище [PERSON] , та стягнути судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 22.01.2013 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу в них народилися діти: донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на її утриманні. Причиною розлучення є те, що відповідач зраджує їй у подружній вірності та проживає з іншою жінкою. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, та твердо вирішила розірвати шлюб. Позивачка до судового засідання подала письмову заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте у своїй письмові заяві просить проводити розгляд справи за його відсутності та вказує про те, що позов визнає. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 29.10.2021 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. 18.11.2021р. позивачка подала письмову заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. 26.11.2021р. відповідач в судове засідання не з`явився, проте у своїй письмові заяві просить проводити розгляд справи за його відсутності та вказує про те, що позов визнає. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заяви відповідача про визнання позову не суперечать закону, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб. Враховуючи, що відповідач позов визнав, визнання ним позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову відповідачем та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 22.01.2013 року, який зареєстрований виконкомом Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданий 22.01.2013 виконкомом Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області (а.с.4). Від шлюбу народилася діти: донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] згідно фотокопій свідоцтв про народження, які долучені до матеріалів справи (а.с.5,6). Спір з приводу визначення місяця проживання дітей відсутній. Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітніх дітей, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: дослідивши докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги заяву відповідача про визнання позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не складається. Сторони не бажають зберегти сім`ю, наполягають на розірванні шлюбу, тому що між ними припинилися будь-які шлюбні відносини. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, про що висловились у своїх письмових заявах, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати. Визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом зі своєю матір`ю [PERSON] . Після розірвання шлюбу повернути позивачці дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачка просила стягнути з відповідача в її користь понесені судові витрати. Згідно квитанції №69 від 25.10.2021 за подання позовної заяви позивачка сплатила судовий збір у розмірі 908 грн (а.с.2). З матеріалів справи вбачається, що позивачка уклала з адвокатом Зубарєвою Л.Б. угоду про надання правової допомоги та сплатила визначену договором вартість послуг в загальній сумі 1000,00 грн., що підтверджено квитанцією №066127 від 25.10.2021 та актом виконаних робіт від 25.10.2021 (а.с.7,8). За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 1000 грн. витрат за надання правничої допомоги та 908 грн. судового збору. підставі викладеного, статей 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 114 СК України та

Outcome: approved