Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 05.11.2021 року [PERSON] звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики. Предметом позову є стягнення з [PERSON] , 1975 року народження, заборгованості за договором позики, укладеного у формі розписки від 06.02.2020 року у розмірі 114951,85 грн., яка складається з суми основного боргу - 103467,00 грн. та штрафу - 10346,70 грн. Підставою позовних вимог є те, що 06.02.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, за якою [PERSON] передав у власність позичальнику [PERSON] грошові кошти у розмірі 3900,00 доларів США, які відповідач зобов`язувався повернути у повному обсязі до 01.09.2020 року. Також у розписці мітилася умова, що у випадку неповернення суми боргу в строк, обумовлений у вказаному документі, [PERSON] зобов`язувався сплатити на користь [PERSON] штраф у розмірі 10% від суми заборгованості. Отже, у строк, обумовлений у розписці [PERSON] кошти не повернув та взятих на себе зобов`язань не виконав. 18.10.2021 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою щодо повернення йому суми позики з урахуванням штрафних санкцій за користування грошовими коштами. Таким чином, у позасудовому порядку сторони спір не врегулювали, а тому [PERSON] звернувся до суду з метою примусового стягнення суми боргу за договором позики з [PERSON] . Явка сторін по справі: Позивач [PERSON] в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання з`явився, заперечив щодо позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні. Відповідач зазначив, що грошові кошти у [PERSON] не позичав, жодної боргової розписки власноруч не складав, отже вважає договір позики недійсним. Разом з цим, відповідач не заперечив власноручного підписання розписки. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, вважає необхідним задовольнити у повному обсязі позовні вимоги [PERSON] , виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 06.02.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, підписаної власноруч відповідачем, за якою позивач передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 3900 доларів США, які відповідач зобов`язувався повернути до 01.09.2020 року, а у випадку неповернення вказаної суми у строк, обумовлений у розписці, [PERSON] зобов`язувався сплатити штраф у розмірі 10% від суми боргу (а.с.5). Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов позики та підписано позичальником. Однак у строк, обумовлений у розписці, [PERSON] кошти [PERSON] не повернув та взятих на себе зобов`язань не виконав. З метою досудового врегулювання спору позивачем 18.10.2021 року було направлено на адресу місця проживання відповідача письмовий лист-вимогу щодо належного виконання останнім взятих на себе згідно договору позики зобов`язань (а.с.10). Мотиви та застосовані норми права. Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Під час розгляду справи судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України). Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, наявність власноруч підписаної розписки відповідача в матеріалах справи підтверджує факт передання [PERSON] [PERSON] визначеної грошової суми в силу вимог ст. 1047 ЦК України, а також те, що між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов позики. Свої зобов`язання за договором відповідач не виконав, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на дату подання позову до суду позика не повернута. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суд зазначає, що 3900 доларів США становить 105695,07 гривень по курсу НБУ станом на дату ухвалення рішення по справі 10.12.2021 року. Разом з цим, враховуючи, що [PERSON] заявлена вимога щодо стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 103467,00 грн. та у зв`язку з тим, що суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог, то у такому разі з [PERSON] підлягають примусовому стягненню сума основного боргу саме у розмірі, визначеному позивачем - 103467,00 грн. Щодо стягнення з відповідача штрафу за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд зазначає наступне. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З положень статей 627, 628, 629 ЦК України слідує, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. міст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з договором позики позичальник зобов`язаний сплачувати проценти в розмірі 10% від суми позики до дня фактичного повернення позики. Таким чином, умовами укладеного між сторонами договору позики передбачено обов`язок позичальника у випадку неналежного виконання умов договору щодо повернення отриманих коштів сплатити позикодавцеві 10% від суми заборгованості за користування позикою, що являє собою штраф за несвоєчасне перерахування грошових коштів. У зв`язку з цим суд стягує з [PERSON] штраф у розмірі 10346,70 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі відповідно до ст.141 ЦПК України суд зазначає наступне. Згідно п.1 ч.2 зазначеної статті ЦПК України, якщо позов задоволено, то судові витрати покладаються на відповідача. При поданні позовної заяви до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1138,15 грн., що підтверджується відповідною квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.1). Оскільки суд в ході розгляду справи прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1138,15 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення поданого позову.

Outcome: approved