Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Сторони одружені з 12 липня 1991 року, шлюб зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Запоріжжя, актовий запис № 784. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] та повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу, вказавши в заяві, що їх сім`я фактично розпалася через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя. Вони спільного господарства не ведуть, сімейних відносин не підтримують. Вважаючи примирення та подальше збереження сім`ї неможливим, просить розірвати шлюб, оскільки він існує формально. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позивач наполягав на задоволенні позовних вимоги про розірвання шлюбу. Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з карантином. Згідно наданого відзиву, відповідач позов не визнала, оскільки не згодна з мотивами розірвання шлюбу, викладеними у позовній заяві. Відповідач наполягає на тому, що шлюб розпався з вини позивача через його подружню зраду. Суд вважає, що у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи слід відмовити. Згідно з рішенням Ради суддів України від 16.03.2020 року, з метою запобігання виникненню та поширенню гострих респіраторних захворювань серед населення та працівників апарату суду відповідно до п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 11\~березня 2020\~року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», розпорядження Кабінету\~Міністрів України\~від 03.02.2020\~№ 93-р\~«Про заходи\~щодо запобігання\~занесенню і\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби,\~спричиненої коронавірусом\~COVID-19» та введення Урядом України протиепідемічних заходів, запроваджено особливий режим роботи, однак, відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину, мають виключно рекомендований характер. Разом з цим, під час особливого режиму роботи, судові засідання проводяться, справи розглядаються. Враховуючи вищевикладене, на підставі\~ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до\~ст.110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований з 12 липня 1991 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Запоріжжя, актовий запис № 784. Шлюбні відносини між сторонами припинені через те, що в родині відсутнє взаєморозуміння у вирішенні життєво важливих питань, різноманітних поглядів на сімейне життя, втрачені почуття любові і поваги, примирення між подружжям не можливо, заходи щодо примирення позитивного результату не надали, збереження родини неможливе, позивач своєї позиції стосовно розірвання шлюбу та ставлення до відповідачки не змінив, бажання зберегти сім`ю та продовжувати шлюбні стосунки не має. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що сторони примирилися, проживають однією сім`єю та спільно виховують дітей. У частинах третій та четвертій\~статті 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (стаття 111 СК України). Втім, з клопотанням про надання подружжя часу для примирення сторони не звертались. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню\~статті 111 СК України\~та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком». Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28листопада 2018 року по справі № 206/3459/16-ц (провадження № 61-21621св17). Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21листопада 2019 року по справі № 264/3830/18 (провадження 61-47411св18). Відповідно до\~статті 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), а також ті обставини, що сторонами не доведено можливість збереження родини, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч. 2\~ст. 114\~Сімейного кодексу України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2\~ст.\~115 Сімейного кодексу України\~рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з ч. 3\~ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved