Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Судом встановлено, що [PERSON] у період з 15.06.2005 року до 19.05.2020 року працював обрубувачем в сталеливарному цеху ПАТ «ЕМСС». 19.05.2020 року [PERSON] було звільнено з ПАТ «ЕМСС» за п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров`я. За результатами медичного обстеження в ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України» лікарсько-експертною комісією виданий висновок № 33/814 від 29.09.2020 року про наявність у [PERSON] професійного захворювання: 1. Хронічний бронхіт ІІ стадія, фаза затихаючого загострення; прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ (першого-другого) ст. 2. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легкою ступеню пониження слуху (ІІ) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Вібраційна хвороба II ст.(вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок у поєднанні з деформуючим артрозом І ст. (перша) міжфалангових п`ястно фалангових і променево зап`ястних; І-ІІ (вперш.-др.) ліктьових суглобів). Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 26.10.2020 року за формою П-4., причиною у [PERSON] професійного захворювання стала тривала робота в шкідливих умовах праці з використанням ручного інструменту для обрубки литва, пил, переважно фібро-генної дії з вмістом діоксину кремнію від 10 до 70 %, максимально разові концентрації якого в повітрі робочої зони складали 16,0 мг/метр куб., при ГДК=2 мг/метр кубічний (….), локальна вібрація, рівень якої складав 121 дБ, при ГДБ=112 Дб (…), виробничний шум, еквівалентний рівень якого складав 96 Дба, ПР гдр=80 Дба (…). Судом встановлено, що 24.11.2020 року обласна профпатологічна медико-соціальна експертна комісія в м.Слов`янськ, визнала захворювання [PERSON] професійним з втратою 65% працездатності, та встановила третю групу інвалідності, що підтверджується довідками МСЕК серія 12ААА №090966 та серії 12ААБ №851800 та пенсійним посвідченням інваліда серія [NUMBER] . Матеріали справи містять в собі медичну документацію, відповідно до якої, у зв`язку з наявністю захворювання, [PERSON] проходив медичний огляд та лікування у клініці професійних захворювань м. Києва та в лікарнях м.Краматорська. На підставі ст.\~173\~КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків відшкодовується у встановленому законом порядку. Згідно ст.\~13\~Закону України\~«Про охорону\~праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.\~237-1\~КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто передбачає відшкодування моральної шкоди, яка спричинена з вини роботодавця. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди. Тобто, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини підприємства (власника або уповноваженого ним органа) за наявності юридичних фактів, що у сукупності є підставою для покладення на власника обов`язку відшкодувати таку шкоду. Таким чином, із змісту цієї статті вбачається, що до юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~р.\~№4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.\~237-1\~КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Отже, моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець, оскільки, шкода здоров`ю завдана при виконанні позивачем трудових обов`язків, про що свідчить медичні висновки про наявність професійного захворювання, акти розслідування хронічного професійного захворювання, висновки МСЕК. Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у позивача доказів спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено. Суд також звертає увагу, що відповідно до ст.\~158\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Судом встановлено, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки, професійне захворювання виникло під час виконання позивачем трудових обов`язків та отримані ним за час роботи у відповідача, захворювання пов`язані з виробництвом, тому наявні підстави, передбачені ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, заподіяної з вини відповідача. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров`ю. Вказаний висновок суду відповідає положенням ст.\~23\~ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9 рп./2004, згідно з яким ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Під час розгляду справи знайшло підтвердження, що позивач, працюючи на ПАТ «ЕМСС», отримав професійне захворювання і йому було встановлено 65% втрати професійної працездатності. З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню. При вирішенні питання про право позивача на відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що згідно зі ст.\~237-1\~КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23\~ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, провадження № 14-463цс18. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує тяжкість завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступень втрати професійної працездатності в розмірі 65% , встановлену 3 групу інвалідності, тривалість лікування, глибину душевних та фізичних страждань з приводу професійного захворювання, погіршення здібностей у побуті, вимушеної зміни складу життя, припинення трудової діяльності, стан здоров`я позивача, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному лікуванні. З урахуванням вказаних обставин, суд вважає розумним та справедливим відшкодування моральної шкоди в розмірі 65000 грн., що буде еквівалентно моральним стражданням позивача. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі\~ст.141 ЦПК України, з відповідача в доход держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн. (ставка судового збору станом на дату звернення позивача в суд з позовом).

Outcome: approved