Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

сторони в шлюбі з 17.10.2014р., дітей не мають. [PERSON] 20.06.2019р. звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він зловживав алкогольними напоями, не поважав її як дружину, влаштовував сварки та скандали, інше, тому в січні 2018р. покинула його, з того часу спільно не проживають та не підтримують подружні стосунки, примирення між ними неможливе, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, просила розірвати шлюб. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, при зверненні із позовом до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.6). Відповідач [PERSON] пояснив, що позивачка покинула його, забравши із будинку усе майно, що він згідний на розірвання шлюбу, лише після того, як вона таке йому поверне, інше. Заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Із змісту позову, із заяви [PERSON] від 11.06.2019р., із свідоцтва про шлюб (а.с.2, 6, 25) убачається, що сторони в шлюбі з 17.10.2014р., дітей не мають, в січні 2018р. припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] , як убачається із заяви до суду від 11.06.2019р. (а.с.6), заперечує можливість примирення із відповідачем, настоює на розлученні. Відповідач [PERSON] заперечень по суті позову не висловив, зазначив про можливість розірвання шлюбу з позивачкою при виконанні нею певних умов. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя Залипських, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку порушуватиме права позивачки, а отже, суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов. У відповідності до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України із відповідача в користь позивачки слід стягнути 768 грн. 40 коп. судових витрат (а.с.1).

Outcome: approved