Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

ТЗоВ «Споживчий центр» звернулось в суд із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість та штраф за кредитним договором в розмірі 12460,00 гривень. В позовній заяві вказував, що 26 червня 2018 року між сторонами укладено кредитний договір №26.06.2018-100004108, відповідно до якого, того ж дня [PERSON] отримала кредит в розмірі 7 000.00 гривень строком на 14 днів зі сплатою за користуванням кредитом 1960 гривень. 23.07.2018 року між сторонами укладено кредитний договір №23.07.2018-010000590 з аналогічними умовами як і в попередньому договорі. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 23.07.2018 року сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту в розмірі 7 тисяч гривень за кредитним договором №23.07.2018-010000590 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 7 тисяч гривень за кредитним договором №23.07.2018-010000590 від 23.07.2018 року. В порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість. У відповідності до п.5.4 кредитного договору позивач нарахував позичальнику штраф, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Загальна сума заборгованості по штрафу становить 26672,00 гривень, відповідно до розрахунку позивача. Проте, позивач просить стягнути лише частину штрафу в розмірі 3500 гривень, що не є відмовою позивача про стягнення іншої частині штрафу у майбутньому. Покликаючись на вищезазначене, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість по кредиту в сумі 12460,00 гривень та судові витрати в розмірі 1921,00 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В заяві, адресованій суду, позовні вимоги підтримав і просив справу розглянути без його участі на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, відзиву на позов не подала. В заяві, адресованій суду, просила повести розгляд справи буз її участі. Просила відмовити в задоволенні позову, оскільки будь-яких договорів з позивачем вона не укладала і не отримувала від ТзОВ «Споживчий центр» будь-яких грошових коштів. Враховуючи неявку всіх учасників судового розгляду, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Обґрунтовуючи позов, ТзОВ «Споживчий центр» посилається на те, кредитний договір №26.06.2018-100004108 між сторонами був укладений 26.06.2018 року у формі електронного документу. На підставі якого відповідачу надано кредит в розмірі 7 000.00 гривень. Згідно заявки, яка є невід`ємною частини кредитного договору, строк дії договору становить 14 днів, проценти 1960,00 гривень, що становить 28 %. Того ж дня, позивач видав позичальнику кредит у розмірі 7 000.00 гривень, що підтверджується квитанцією №96792209 від 26.06.2018 року. 23.07.2018 року між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №23.07.2018-010000590 з аналогічними умовами як і в попередньому договорі, у формі електронного документу. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 23.07.2018 року сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту в розмірі 7 тисяч гривень за кредитним договором №23.07.2018-010000590 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми попереднього кредиту у розмірі 7 000.00 гривень. Відповідно до пропозицій про укладення кредитного договору (оферти), (а.с.5-7,11-13) кредитний договір складається з електронних документів, які містять всі істотні умови та розміщений на сайті кредитора. Заявка, сформована на сайті, після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитором, відповіді позичальника про прийняття пропозиції, сформованої на сайті, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Ці правила є публічною пропозицією у розумінні статті 641,644 ЦК України укласти договір кредиту на умовах, що встановлений товариством, і застосовується у випадку подання заявником на сайті товариства . Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до ст. 1055 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація, в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 ст. 640 ЦК України). За приписами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно долучених до матеріалів справи заявок від 26.06.2018 року та 23.07.2018 року (а.с.8, 14), які є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитних договорів (оферти), з якими позичальник ознайомився 26.06.2018 року та 23.07.2018 року, [PERSON] надається кредит в сумі 7 000.00 гривень із зазначенням лише прізвища ім`я та по батькові заявника без зазначення року народження, адреси проживання, місця працевлаштування, без зазначення номера карткового рахунку заявника. Вказана заявка підписана електронним підписом та одноразовим ідентифікатором. Згідно підтвердженнь укладення кредитного договору від 26.06.2018 року №26.06.2018-100004108 та №23.07.2018-010000590 від 23.07.2018 року (а.с.9, 15), сторони підтвердили укладення електронних кредитних договорів. Проте, вказані підтвердження взагалі не підписані [PERSON] Згідно письмового документу без назви (а.с.10) ТзОВ «Споживчий центр» відправив 7\~000.00 UAH на картку [NUMBER] **** [NUMBER] , призначення платежу видача по договору №26.06.2018-100004108. Суд рахує, що саме вказаний документ, який використаний позивачем в якості доказу перерахування кредитних коштів в сумі 7 000.00 гривень на рахунок [PERSON] , не є достовірним доказом отримання кредиту відповідачем [PERSON] 26.06.2018 року, оскільки, документ не містись підпису працівника та печатки банківської установи, яка здійснила такий грошовий переказ, не містить реквізитів отримувача та назви фінансової установи отримувача, а тому не убачається за можливе достеменно встановити, що кредитні кошти в розмірі 7 000.00 гривень перераховані саме на рахунок [PERSON] і отримані нею. Ухвалою суду від 01.04.2019 року, суд зобов`язував позивача ТзоВ «Споживчий центр» надати відомості, які підтверджували б укладення вищевказаного договору. Проте, до указаного в ухвалі суду строку, такі відомості від позивача не надійшли. В матеріалах справи, наданих позивачем, відсутні інші належні докази про видачу кредиту [PERSON] , не надано й доказів, що [PERSON] користувалась кредитом чи погашала його. Суд не бере до уваги розрахунок заборгованості до кредитному договору, який долучений до позовної заяви (а.с.4), оскільки первинними бухгалтерськими документами, які б підтверджували видачу кредиту [PERSON] , нарахування відсотків та рух коштів по кредитному рахунку, позивачеем не надано. За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наведене, суд рахує, що вимоги позивача є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами, а тому суд рахує, що в позові слід відмовити. Не підлягає до задоволення і вимога позивача про стягнення судового збору, оскільки у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. На підставі викладеного ст.ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed