Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про фінансовий лізинг в сумі 414 245,60 грн. та судові витрати. Вимоги мотивує тим, що 04 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про фінансовий лізинг № 00003852, предметом якого є транспортний засіб зазначений у контракті та обраний у відповідності до специфікації лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає вимогам лізигноодержувача. Позивачем було виставлено відповідачу відповідні рахунки-фактури на оплату чергових лізингових платежів в період з квітня 2014 року по жовтень 2015 року, які відповідачем залишилися несплаченими. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань позивачем станом на 25.11.2016 року нараховано заборгованість у розмірі 414 245,60 грн., з яких: заборгованість по лізинговим платежам у розмірі 176 526,14 грн., 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 9 634,74 грн., інфляційні втрати у розмірі 74 558,05 грн.; заборгованість по платежам в порядку п. 6.17 контракту у розмірі 131 514,66 грн., 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання по відшкодуванню платежів в порядку п. 6.17 контракту у розмірі 2223,39 грн., суми інфляційних втрат у розмірі 7 419,60 грн., суми пені за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 6 369,02 грн. та витрати на оплату юридичних послуг з підготовки позову та представництва інтересів у суді у розмірі 6 000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та викладені у ньому обставини, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним, оскільки відповідна інформація була розміщена на офіційному Інтернет-сайті Дніпровського районного суду м. Києва, враховуючи, що поштовий зв'язок з Автономною Республікою Крим на даний час відсутній. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи думку представника позивача та те, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як убачається із матеріалів справи, 04 листопада 2011 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] було укладено договір про фінансовий лізинг № 00003852, додатком до якого були Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу та Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів, що є невід'ємними частинами договору лізингу (а.с. 13-28). Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. За нормами частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства Договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Судом безспірно встановлено, що укладений між сторонами договір про фінансовий лізинг не був нотаріально посвідчений у відповідності до вимог ст. 799 ЦК України. Положення ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», якою передбачено укладання вказаного виду договору в письмовій формі, є загальною до всіх видів договору лізингу, проте до договору лізингу предметом якого є транспортний засіб, з урахуванням особливостей вказаного договору, підлягають застосуванню відповідні правові норми, які регулюють відносини щодо найму (оренди) транспортних засобів, а саме ст. 799 ЦК України. Порядок нотаріального посвідчення договору лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи передбачений п. 3.12 Глави 5 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 216 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю. 26 квітня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 734, про повернення лізингоодержувачем [PERSON] на користь лізингодавця ТОВ «Порше Лізинг Україна» об'єкта фінансового лізингу - автомобіля марки VW Passat, 2011 року виробництва, шасі № [NUMBER] (а.с. 74). На підставі виконавчого напису заступником начальника Слов'янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 липня 2016 року (а.с. 76). 26 липня 2016 року заступником начальника Слов'янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області винесено постанову про розшук майна боржника (а.с. 78). Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За викладених обставин судом встановлено, що не дотримана визначена законом форма укладення договору фінансового лізингу за участю фізичної особи та ТОВ «Порше Лізинг Україна», предметом якого є транспортний засіб, тому суд приходить до висновку про нікчемність договору лізингу, а отже позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» задоволенню не підлягають, як такі, що заявлені на підставі нікчемного правочину.

Outcome: dismissed