Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором кредиту №600142579 від 21.02.2012 року посилаючись на те, що відповідач [PERSON] звернувся до ПАТ «Альфа Банк» з заявою «на отримання кредиту», та надав всі необхідні для отримання кредиту документи. ПАТ «Альфа Банк», розглянувши заяву відповідача та надані до неї документи, прийняв позитивне рішення про надання кредиту. Як результат, між ПАТ «Альфа Банк» та відповідачем було укладено договір кредиту № 600142579 від 21.02.2012 року. Згідно з умовами договору кредиту № 600142579 від 21.02.2012 року, ПАТ «Альфа Банк» надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості, у вигляді відновлювальної кредитної лінії з кінцевим строком погашення до 21.02.2013 року. Відповідач виконував взяті на себе зобовязання з істотним порушенням умов договору кредиту, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та\\або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості за договором кредиту № 600142579 від 21.02.2012 року. Внаслідок істотних порушень відповідачем зобовязань за договором кредиту, ПАТ «Альфа Банк» визнав строк повного повернення кредиту таким що настав, та розпочав процедуру досудового врегулювання проблемної заборгованості, здійснюючи телефонні дзвінки, письмові повідомлення про необхідність сплати простроченої заборгованості, але вимоги ПАТ «Альфа Банк», щодо погашення простроченої заборгованості за договором кредиту № 600142579 від 21.02.2012 року, ПАТ «Альфа Банк» відповідачем були проігноровані, а прострочена заборгованість не сплачена. 23.12.2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №2013-1, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа Банк» відступив на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна», своє право вимагати заборгованість за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 600142579 від 21.02.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк», прострочена заборгованість за яким станом на 23.12.2013 року складала: -19755,92 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту; - 5979,09 грн. прострочені відсотки за користування кредитом; - 0 грн. прострочена комісія; - 2182,08 грн. пеня. Разом 26917,09 грн. Відповідно до договору факторингу № 2013-1 від 23.12.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», ТОВ «Росвен Інвест Україна» набув статус нового кредитора за договором кредиту № 600142579 від 21.02.2012 року, укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON]. Станом на 23.12.2013 року прострочена заборгованість за договором кредиту № договором кредиту № 600142579 від 21.02.2012 року, склала: 26917,09 грн. Таким чином, не сплачена заборгованість за договором кредиту № 600142579 від 21.02.2012 року складає: 26917,09 грн. З метою вирішення питання, щодо сплати відповідачем простроченої заборгованості за договором кредиту № 600142579 від 21.02.2012 року, позивач неодноразово телефонував та надсилав повідомлення з проханням здійснити оплату заборгованості, а також надіслав відповідачу «вимогу про погашення простроченої заборгованості». Відповідач всі звернення проігнорував, вимогу не задовольнив, погашення простроченої заборгованості не здійснив, чим порушив права позивача. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує у повному обсязі, просить його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та справу розглянути у його відсутність. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, подав до суду заяву, в якій вказав, що з вимогами позовної заяви не згодний та просив відмовити в повністю в задоволенні позовних вимог, а справу просить розглядати за його відсутності, посилаючись в своїх запереченнях на те, що він 05.10.2015 року звернувся до ПАТ «Альфа Банк» для отримання виписки до його рахунку №26256000637476, що був відкритий для обслуговування кредитної картки по програмі «Консьерж-сервіс» по договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що був укладений відповідачем із ПАТ «Альфа Банк» 21.02.2012 р. і є предметом позовних вимог. Згідно отриманої виписки за період з 01.02.2012 р. до 05.10.2015 р. визначено, що за вказаний період було: всього надходжень 66\~089,10 грн.; всього витрат - 66\~089,10 грн.; заборгованість за угодою 0,00 грн.; прострочена заборгованість - 0,00 грн.; нараховані та сплачені комісії 0,00 грн.; нараховані та несплачені штрафи\\пені 0,00 грн.; нараховані та несплачені відсотки на залишок власних коштів по рахунку 0,00 грн. Із вказаної виписки очевидно, що останнє списання коштів та погашення простроченої заборгованості відбулося 18.12.2013 року, а згідно поданих позивачем документів, очевидно, що договір факторингу (про відступлення боргу) був укладений 23.12.2013 року, тобто через 5 днів після того, як по його рахунку було погашено заборгованість, тобто на момент укладення договору факторингу жодної заборгованості відповідача перед ПАТ «Альфа Банк» не існувало. Суд, вважає можливим справу розглянути за відсутності сторін. На підставі ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом було достовірно встановлено, що між ПАТ «Альфа Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредиту № 600142579 від 21.02.2012 року. Згідно з умовами договору кредиту № 600142579 від 21.02.2012 року, ПАТ «Альфа Банк» надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості, у вигляді відновлювальної кредитної лінії з кінцевим строком погашення до 21.02.2013 року. 23.12.2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №2013-1, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа Банк» відступив на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна», своє право вимагати заборгованість за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 600142579 від 21.02.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк». Відповідно до договору факторингу № 2013-1 від 23.12.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», ТОВ «Росвен Інвест Україна» набув статус нового кредитора за договором кредиту № 600142579 від 21.02.2012 року, укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON]. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних мотивів. Як вбачається з умов договору кредиту № 600142579 від 21.02.2012 року, ПАТ «Альфа Банк» надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості, у вигляді відновлювальної кредитної лінії з кінцевим строком погашення до 21.02.2013 року. Згідно виписки ПАТ «Альфа Банк» від 05.10.2015 року [PERSON], картковий рахунок: 26256000637476 за період з 01.02.2012 р. до 05.10.2015 р. було: всього надходжень 66\~089,10 грн.; всього витрат - 66\~089,10 грн.; заборгованість за угодою 0,00 грн.; прострочена заборгованість - 0,00 грн.; нараховані та сплачені комісії 0,00 грн.; нараховані та несплачені штрафи\\пені 0,00 грн.; нараховані та несплачені відсотки на залишок власних коштів по рахунку 0,00 грн. Із вказаної виписки очевидно, що останнє списання коштів та погашення простроченої заборгованості відбулося 18.12.2013 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що боргу [PERSON] на момент укладання договору факторингу не існувало. 23.12.2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №2013-1, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа Банк» відступив на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна», своє право вимагати заборгованість за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 600142579 від 21.02.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк», але суду не надано повного тексту договору факторингу №2013-1 від 23.12.2013 року. Зокрема, із доданих до позовної заяви документів, зокрема, тексту договору факторингу №2013-1 від 23.12.2013 року неможливо достовірно встановити, що відповідач [PERSON] дійсно був вказаний у реєстрі боржників, що є додатком №1-1 до даного договору факторингу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 2, 3, 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, \~на \~які \~вона посилається \~як \~на \~підставу \~своїх \~вимог \~або заперечень, \~крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як \~за \~зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін \~та \~інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: dismissed