Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Сторони перебувають в шлюбі, котрого зареєстрували 03 липня 2005 року у виконавчому комітеті Верхньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] Позивач вказує, що з початку їх спільного проживання у них були нормальні сімейні відносини , однак з часом такі погіршились. Виявилось, що вони люди різних характерів та поглядів на життя, оскільки не змогли дійти згоди навіть при вирішенні простих побутових питань. Протягом останніх років сімейне життя між ними ще більше погіршувалось, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вважає, що з відповідачем не можуть створити міцної сім`ї, оскільки втратили почуття любові одне до одного, з 2019 року спільно не проживають і шлюбні відносини між ними фактично припинені. Просить суд шлюб розірвати, малолітніх дітей після розірвання шлюбу залишити проживати з нею. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з явився, в матеріалах справи наявна нотаріально засвідчена заява в котрій останній просить справу розглянути без його участі, не запречує щодо задоволення позовних вимог. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши подані заяви сторін, вивчивши матеріали даної справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді даної справи суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст.56 СК України ). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки між сторонами немає взаєморозуміння, з 2019 року спільно не проживають і шлюбні відносини між ними фактично припинилися, зберігати шлюб недоцільно В судовому засіданні встановлено, що у сторін погіршились стосунки, спільне життя у них не склалося, примирення неможливе, шлюб носить формальний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем, який теж наполягав на розірванні шлюбу, подавши заяву про визнання позовних вимог. При таких обставинах, враховуючи інтереси кожного з подружжя, суд доходить висновку, що сім я розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати. Як зазначено в ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідач не заперечував щодо того, щоб малолітні [PERSON] і [PERSON] проживали з позивачем. Отже, малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] суд вважає за доцільне залишити на проживання при матері, позивачці по справі. На підставі наведеного та ст.ст.109, 110, 112, 113 СК Українита

Outcome: approved