Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що моменту фактичного погашення заборгованості 16.12.2020 року [PERSON] утримував та користувався чужими коштами, за що передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно з ст. 625 ЦК України. У зв`язку з неналежним виконання грошового зобов`язання [PERSON] утворилася заборгованість, яка станом на 16.12.2020 року становить 37532,05 грн та складається з: 7807,38 грн - три відсотки річних; 13208,02 грн - інфляційні збитки; 16516,65 грн - пеня. Вказану заборгованість позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь, а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. Згідно з клопотанням ТОВ «Вердикт Капітал» позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 20.07.2021 року постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Між позичальником, яким є: [PERSON] (надалі - Позичальник, Боржник, Відповідач) та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», (надалі-Банк) 25.01.2011 року був укладений Кредитний договір № 014/0253/73/16296 (надалі - Кредитний договір), за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 152 543,33 грн. (Сто п`ятдесят дві тисячі п`ятсот сорок три гривні 33 копійки) зі сплатою 18,0% річних. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 13.04.2016 року у справі № 758/15252/14 задоволений позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість в загальній сумі 99984,99 грн. 02.08.2019 року між AT «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір про відступлення права вимоги №114/2-15, відповідно до якого AT «Райффайзен Банк Аваль» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту №014/0253/73/16296 від 25.01.2011 року. Зазначене рішення Подільського районного суду міста Києва виконане в повному обсязі 16.12.2020 року. Діюче законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриття й виконання виконавчого провадження тому згідно з позицією ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відповідач «користування чужими коштами», тобто боржник повинен був сплатити гроші, але неправомірно не сплачував їх і відповідно прострочив виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України. З огляду на те, що Позичальником прострочене грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору № 014/0253/73/16296 від 25.01.2011 року, у Позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Стаття 625 ЦК України входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Отже, нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Разом з тим, суд вважає необґрунтованою позицію позивача щодо стягнення з відповідача пені на існуючий борг відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно з ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Кредитним договором № 014/0253/73/16296 від 25.01.2011 року був визначений розмір процентів та їх було враховано і стягнено рішенням Подільського районного суду міста Києва від 13.04.2016 року у справі № 758/15252/14. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18) Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже позовні вимоги в частині стягнення пені за подвійною обліковою ставкою НБУ є безпідставними. Виходячи з вищевикладеного, невиконання відповідачем грошового зобов`язання є порушенням вимог цивільного законодавства, за яке передбачена відповідальність згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на неподання відповідачем жодних належних та допустимих доказів на спростування підстав позову, суд вбачає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладено, суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» трьох відсотків річних та інфляційних втрат від несвоєчасного повернення боргу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають пропорційному стягненню понесені останнім і підтверджені документально судові витрати в розмірі 11000,00 грн на правову допомогу та 1200,00 грн судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial