Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

ТОВ «Бюро швидкого кредитування» 31 січня 2014 року звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за договором позики. Позивач у своєму позові посилався на те, що 25 квітня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № 1/2013/001/46, згідно умов якого позивач надав відповідачу позику у сумі 2 000,00 грн. зі сплатою 2% за кожен день користування позикою з датою остаточного повернення позики 16 травня 2013 року, а відповідач зобов'язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором. Разом з тим, відповідач свої зобов'язання щодо повернення позики та сплати процентів не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 31 січня 2014 року складає 14 040,00 грн. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 14 040,00 грн. та судові витрати. Позивач у своїй заяві від 05 березня 2014 року просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі Відповідач надала до суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 25 квітня 2013 року між ТОВ «Бюро швидкого кредитування» та [PERSON] було укладено договір № 1/2013/001/46, згідно умов якого позивач надав відповідачу позику у сумі 2 000,00 грн., (а.с. 4), зі сплатою 2% за кожен день користування позикою з датою остаточного повернення позики 16 травня 2013 року, а відповідач зобов'язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором (а.с. 2). Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідачем порушуються взяті на себе зобов'язання щодо повернення позики та сплати процентів, внаслідок чого станом на 31 січня 2014 року відповідно до розрахунку виникла заборгованість у розмірі 14 040,00 грн. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності з розрахунком у відповідача перед позивачем станом на 31 січня 2014 року виникла заборгованість за договором позики № 1/2013/001/46 у сумі 14 040,00 грн., яка складається з: суми основного боргу у розмірі 2 000,00 грн., штрафу у сумі 1 000,00 грн., суми нарахованих процентів на дату подання позову у розмірі 11 040,00 грн. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 14 040,00 грн. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. (а.с. 3), тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати, які ним було сплачено при поданні позову, а саме: судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved