Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гілея» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої працівником в порядку регресу в розмірі 50000 гривень. На обґрунтування своїх вимог зазначило, що 20.10.2014 року в м. Києві на вул.. Московській сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «Infiniti QX» д.н.з АА 3207 РІ під керуванням [PERSON] та автомобіля «Renault Premium» н.з. ВХ 4438ВН, під керуванням водія їх підприємства ТОВ «Гілея» [PERSON]. Згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 04.02.2015 року вказана ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху [PERSON] Внаслідок даної ДТП автомобілю [NUMBER] були спричинені механічні пошкодження, а його власнику заподіяно матеріальний збиток в розмірі 116916 гривень 15 копійок. 29.09.2014 року між ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №886/14-Т/К/01, згідно якого ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобовязання компенсувати будь-яке пошкодження чи знищення автомобіля [NUMBER], його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. Умовами договору передбачена можливість визначення страхового відшкодування на підставі рахунку підприємства, що здійснює ремонт пошкодженого транспорту. На підставі рахунку №00000024191 від 28.10.2014 року ПП «Авто-Актив» розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту від 05.11.2014 року №886/14-Т/К/01-1-1 страховик поніс збитки виплативши страхове відшкодування в сумі 113064 гривні 08 копійок. Цивільно-правова відповідальність водія ТОВ «Гілея» «Renault Premium» н.з. ВХ 4438ВН була застрахована ПРАТ «СК «Перша» (поліс №АС/9106127), ПРАТ «СК «Арсена страхування» звернулося до зазначеного товариства з вимогою про виплату страхового відшкодування. В свою чергу ПРАТ «СК «Перша» виплатило 50000 гривень відшкодування, що є максимальною страховою сумою, передбаченою полісом АС/9106127. [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Гілея» з 29.04.2014 року по 30.07.2015 року і в момент ДТП знаходився при виконанні службових обовязків. Станом на 28.03.2016 року ТОВ «Гілея» виплатило суму страхового відшкодування в розмірі 50000 гривень для ПРАТ «СК «Арсенал Страхування», що підтверджується платіжними дорученнями. Відповідно до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. Статтею 233 КЗПП України встановлений річний термін з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством сум третій особі, і з цього ж часу обчислюється строк на предявлення регресного позову. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині стягнення заподіяної матеріальної шкоди в межах середньомісячної заробітної плати. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав судом обєктивно встановлено, що 20.10.2014 року в м. Києві на вул.. Московській сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «Infiniti QX» д.н.з АА 3207 РІ під керуванням [PERSON] та автомобіля «Renault Premium» н.з. ВХ 4438ВН, під керуванням водія їх підприємства ТОВ «Гілея» [PERSON]. Згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 04.02.2015 року вказана ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху [PERSON] Внаслідок даної ДТП автомобілю [NUMBER] були спричинені механічні пошкодження, а його власнику заподіяно матеріальний збиток в розмірі 116916 гривень 15 копійок. [PERSON] працював у ТОВ «Гілея» з 29.04.2014 року по 30.07.2015 року на посаді водія, експедитора вантажного автомобіля і в момент ДТП знаходився при виконанні службових обовязків 29.09.2014 року між ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №886/14-Т/К/01, згідно якого ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобовязання компенсувати будь-яке пошкодження чи знищення автомобіля [NUMBER], його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. На підставі рахунку №00000024191 від 28.10.2014 року ПП «Авто-Актив» розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту від 05.11.2014 року №886/14-Т/К/01-1-1 страховик поніс збитки виплативши страхове відшкодування в сумі 113064 гривні 08 копійок. Цивільно-правова відповідальність водія ТОВ «Гілея» «Renault Premium» н.з. ВХ 4438ВН була застрахована ПРАТ «СК «Перша» (поліс №АС/9106127), ПРАТ «СК «Арсена страхування» звернулося до зазначеного товариства з вимогою про виплату страхового відшкодування. В свою чергу ПРАТ «СК «Перша» виплатило 50000 гривень відшкодування, що є максимальною страховою сумою, передбаченою полісом АС/9106127. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середньомісячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві, зокрема ст. 134 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. До суду не надано доказу тому, що в діях [PERSON] на момент заподіяння шкоди були ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, з ним укладався договір про повну матеріальну відповідальність та ін. За вказаних обставин суд вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Гілея» 988 гривень 87 копійок заподіяної шкоди, що становить його середньомісячний заробіток, який визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 «Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 р. N 348, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації), як це визначено Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками». Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved