Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» звернулося з позовом до [PERSON] та просило стягнути шкоду, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу в розмірі 47 500 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10.02.2020 року сталося ДТП в якому, в тому числі, була винна відповідачка по справі. Страхова компанія Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Ван Клік» сплатила на користь потерпілій грошову суму в розмірі 95 000 гривень. В той же час, договір страхування укладався між страховою компанією та [PERSON] з використанням коригуючого коефіцієнта 0.5 (пільга пенсіонерам). У зв`язку з тим, що на момент ДТП за кермом був не власник транспортного засобу, а його дружина (відповідачка по справі), то страхова компанія має право вимагати стягнути в порядку регресу 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» на підставі договору факторингу отримало право вимоги щодо даного договору страхування. 01.03.2021 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси було відкрито провадження по справі. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому він не погоджувався з позовними вимогами та просив відмовити в їх задоволенні у зв`язку з тим, що ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачає можливість стягнення в порядку регресу саме в такій категорії справ. Крім того відповідач вказує, що до суду не надано доказів сплати потерпілій особі [PERSON] від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Ван Клік» розміру страхового відшкодування. Представник позивача до судового засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином. Надав до суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином. Надав до суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі, у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Висновки суду по суті позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторони, викладені у відповідних заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 10.02.2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю наступних транспортних засобів: державний номер [NUMBER] під керування [PERSON] та держаний номер [NUMBER] під керування [PERSON] 20.03.2020 року постановою Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/2894/20 [PERSON] була визнана винною у скоєнні вищевказаного ДТП. 10.03.2020 року постановою Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/2893/20 [PERSON] також була визнана винною у скоєнні ДТП. Цивільна правова відповідальність власника транспортного засобу державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] (перебувало під керуванням відповідачки по справі [PERSON] ) була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Ван-Клік» відповідно до договору обов`язкового страхування (поліс) № ЕР 184398363 від 28.10.2019 року. Стороною договору страхування був власник транспортного засобу [PERSON] . Відповідно до договору страхування був застосований понижуючий коефіцієнт 0.5 у зв`язку з наявністю пенсійного посвідчення у страхувальника [NUMBER] від 21.10.1994 року, яке видане УСБУ в Одеській області на підставі п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 24 квітня 2020 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Ван-Клік» був укладений договір про узгодження розміру страхового відшкодування щодо вищевказаного ДТП. Відповідно до такого договору сторони прийшли до згоди про сплату страхового відшкодування в розмірі 95 000 гривень. 01.01.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Ван-Клік» був укладений договір про надання фінансових послуг факторингу № 01.01.2020-ВК відповідно до якого страхова компанія передає фактору права вимогу за грошовими зобов`язаннями, що перейшли до клієнта, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договорами страхування. 21.05.2020 року актом прийому-передачі № 12-02 вимоги щодо [PERSON] були передані від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Ван-Клік» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ». 14.09.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» сплатило на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Ван-Клік» грошову суму за передачу таких вимог. У зв`язку з чим суд вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» у зв`язку з укладенням вищевказаного договору факторингу є належним позивачем по справі. Відповідно ч. 38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Таким чином, умовою для стягнення грошових коштів в порядку регресу є саме виплата страховою компанією страхового відшкодування потерпілій. В матеріалах справи міститься договір про узгодження розміру страхового відшкодування від 24 квітня 2020 року, який укладений між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Ван-Клік». Відповідно до такого договору страхове відшкодування складає 95 000 гривень. Однак, в матеріалах справи відсутні квитанції про сплату грошових коштів від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Ван-Клік» на користь [PERSON] на підтвердження виплати страхового відшкодування. У додатку до позову, а саме п. 18 містить назву «Копія платіжного доручення № 7227 від 20.05.2020 року», однак до позову відповідного платіжного доручення надано не було. Позовна заява з додатками під час подачі до суду була прошита та пронумерована представником Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» про що свідчить печатка з підписом на посвідчувальному написі з кількістю аркушів 67. Всі 67 аркушів містяться в матеріалах справи, однак поміж них відсутня будь-яка квитанція про сплату страхового відшкодування на користь [PERSON] . Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України). Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Аналогічної позиції дотримується в Верховний Суд в Постанові ВП ВС від 31.01.2020 по справі № 370/999/16-ц. Таким чином, позивач по справі не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували сплату страхового відшкодування від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Ван-Клік» на користь [PERSON] . У зв`язку з відсутністю таких доказів сплати страхового відшкодування відповідно відсутні підстави для стягнення коштів в порядку регресу. Крім того, позивач просить стягнути грошові кошти з відповідача саме в порядку регресу. Відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, - є страхувальник (юридична особа, власник) та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», право страховика на подання регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, виникає у разі: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). Наведеною нормою передбачено право страховика та Моторного (транспортного) страхового бюро України на звернення з регресним позовом до визначеного кола суб`єктів і саме за наявності передбачених цією статтею умов. Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів він укладеним між ПАТ «Страхова компанія «Ван-Клік» та [PERSON] . Тобто, відповідач ( [PERSON] ) не є власником транспортного засобу та страхувальником цивільно-правової відповідальності за вказаним вище полісом і тому у позивача відсутнє право вимоги відшкодування шкоди в порядку регресу саме з відповідача, як з водія забезпеченого транспортного засобу, оскільки визначені статтею 38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави для подання такого позову відсутні. Відповідна правова позиція викладена в Постанові ВС від 15.11.2018 по справі № 176/1505/16-ц. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права відповідно до пп. 1 п.2 цієї статті. Згідно ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішив спір щодо його прав обов`язків цивільного характеру. Таким чином, у зв`язку з відсутністю доказів сплати страхового відшкодування та відсутності права у страховика на подання регресного позову відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позовна заява не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed