Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в особі представника за письмовою довіреністю - [PERSON], звернулося до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовом до відповідача - [PERSON], в якому зазначає, що 15.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» і [PERSON] - відповідачем по справі було укладено Кредитний договір № 0709/0708/45-052 відповідно до якого відповідач отримав у тимчасове користування грошові кошти та зобов'язався повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом та інші передбачені Договором платежі. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, ВАТ «Сведбанк» і [PERSON] уклали Іпотечний договір № 0709/0708/45-052-Z-1 від 15.07.2008 р., згідно з яким відповідач передає в іпотеку майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», відповідно до Договору факторингу №15 свої права вимоги за зобов'язаннями Позичальника за кредитним договором. 20.01.2017 року позивачу, при зверенні до нотаріуса, стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором № 0709/0708/45-052-Z-1 від 15.07.2008 р., накладено арешт постановою ВП № 27778531 від 12.04.2012 року Енергодарського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Позивач зазначає, що вимушений скористатися правом задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, однак реалізації даного права заважає арешт, який був накладений ДВС, тому позивач змушений був звернутися до суду. Просить суд: Звільнити з-під арешту нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], яка перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 27778531 від 12.04.2012 року, виданого Енергодарським міським відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. А також позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. У судове засідання представник позивача, який діє на підставі письмової довіреності (а.с.39) - Пивоваров В.І. не з'явився, в матеріалах справи наявні письмові клопотання про розгляд справи без участі представника (а.с.38) та про розгляд справи в порядку заочного провадження (а.с.45). У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про перенесення слухання справи до суду не надав, на адресу суду повернулися поштові конверти на ім`я відповідача з відміткою пошти (а.с.37,43). Відповідно до ч.1ст.77 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться. У судове засідання представник третьої особи: відділу Державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції в Запорізькій області - не з'явився повторно, заяву про відкладення слухання справи, або заперечень проти позовної заяви до суду не надав. Вирішуючи питання про можливість слухання справи за відсутності представника третьої особи та відповідача, враховуючи, що відповідач згідно із вимогами Закону повідомлена про час та місце слухання справи, суд ухвалив: провести розгляд справи у відсутності представника третьої особи та відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст.169, 224, 225 ЦПК України, оскільки представник третьої особи та відповідачка заяв про відкладання розгляду справи не надали, представник позивача не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі, а також те, що неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом встановлено, що між ВАТ «Сведбанк» і [PERSON] було укладено кредитний договір (а.с.5-9) та іпотечний договір (а.с.10-12). 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - позивачу по справі, відповідно до Договору факторингу №15 свої права вимоги за зобов'язаннями Позичальника за кредитним договором (а.с.12-16). Відповідно до Договору про відступлення прав за іпотечними договорами (а.с.18), вимога до [PERSON] перейшла до позивача, що підтверджується Витягом (а.с.19). Таким чином позивач набув право вимоги щодо звернення до суду з позовом до [PERSON]. Судом встановлено, що позивач не може реалізувати своє право, оскільки на іпотечне майно накладено заборону відчуження, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.24-25). Відповідно до ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з під арешту. Згідно ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно із роз'ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у пункті 2 постанови від 03.06.2016 року №5 Про судову практику в справах про зняття арешту з майна, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що належить боржнику (речове право на чуже майно). Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, підтверджуються наданими доказами та у зв'язку з тим, що право позивача на задоволення вимог за кредитним договором за рахунок предмета іпотеки порушується наявністю накладеного на це майно арешту, тому підлягають судовому захисту у визначений законом спосіб, у зв'язку з чим вимоги позивача в частині звільнення майна з-під арешту підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, судом встановлено, що згідно платіжного доручення від 14.02.2017 року, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1600,00 гривень (а.с.1). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення основної вимоги позивача за позовною заявою, у зв'язку з чим вимога позивача щодо стягнення з відповідача на його користь понесених судових витрат обґрунтовані і тому також підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved