Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Сторона позивача звернулася до Верхньорогачицького районного суду Херсонської області із позовною заявою до Верхньорогачицької селищної ради у Верхньорогачицькому районі Херсонської області, відповідно до якої просить суд встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , а також визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку (пай) площею 9,0 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером 6521555100:07:194:0004 (державний акт на право власності на землю серія ІІІ-ХС №005468 від 29.12.2001 року за реєстром №928) на території Верхньорогачицької селищної ради Верхньорогачицького району Херсонської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що на підставі рішення Верхньорогачицької селищної ради у Верхньорогачицькому районі Херсонської області від 17.10.2001 року № 240 його двоюрідній бабі по матері - [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 9,0 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (державний акт на право власності на землю серія ІІІ-ХС №005468 від 29.12.2001 року за реєстром №928) на території Верхньорогачицької селищної ради Верхньорогачицького району Херсонської області. Відповідно до договору оренди землі від 17.10.2012 року між [PERSON] та ФГ «Альянс» Верхньорогачицького району Херсонської області, зареєстрованому у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди за №652150004000847 від 27.12.2012 року вказана земельна ділянка визначена за кадастровим номером 6521555100:07:194:0004. [INFO] [PERSON] померла. За життя вона склала заповіт, посвідчений 29.03.2004 року державним нотаріусом Верхньорогачицької державної нотаріальної контори Херсонської області та зареєстрований у реєстрі за № 166, за яким належну їй земельну ділянку за державним актом ІІІ-ХС №005468 призначену для сільськогосподарського виробництва заповіла [PERSON] . Після смерті спадкодавця залишилася спадщина - вказана земельна ділянка. В березні 2018 року позивач звернувся др. Державного нотаріуса Верхньорогачицької державної нотаріальної контори в Херсонській області Кучеренко Л.Є. із заявою про оформлення спадщини, але постановою нотаріуса від 15.03.2018 року №79/02-31 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за тих обставин, що заявником у встановлений шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця не подано до Верхньорогачицької державної нотаріальної контори Херсонської області заяви про прийняття спадщини та/або доказів про безпосереднє проживання разом до дня смерті спадкодавцем. Останні роки свого життя [PERSON] мешкала самотньо за адресою: [ADDRESS] , чоловіка та дітей не мала. У віці 81 року вона вже мала низку хронічних захворювань та вже не мала можливості повноцінно обслуговувати себе та поратися по господарству. За вказаних обставин позивач фактично проживав разом із нею та здійснював за останньою постійний догляд та піклування, розпоряджався її майном та доглядав за будинком, сплачував комунальні платежі. Після смерті [PERSON] позивач морально важко переніс втрату рідної йому людини і не звернувся вчасно до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав себе таким, що прийняв спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини та не заявляв офіційно про відмову від неї. Також, вважав, що наявність заповіту від спадкодавця дає йому можливість у будь-який час звернутись до нотаріальної контори та оформити спадщину. За вказаних обставин позивач не може підтвердити поважність пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Починаючи з 2013 року по 2019 рік позивач отримував орендну плату згідно договору оренди земельної ділянки, який укладений між ФГ «Альянс» та померлою [PERSON] , як такий, що являється спадкоємцем за заповітом. Ухвалою від 16.09.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до підготовчого судового засідання на 02.11.2020 року. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Пікулик Володимир Вікторович не з`явилися, але подали заяви (а.с. 61,62), якими просили справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. Не заперечували проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні у разі визнання позову відповідачем. Представник відповідача Верхньорогачицької селищної ради в підготовче судове засідання не з`явився, але подав заяву (а.с. 63), якою просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Судом встановлено, що сторонам зрозумілі наслідки визнання позову відповідачем, а також встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч.1.4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч.ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 ЦПК України. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, суд вважає за можливе судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали даної справи, приймаючи до уваги позиції сторін, суд приходить до висновку, що існують всі підстави для задоволення даного позову з огляду на наступне. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 30.05.2013 року [PERSON] померла [INFO] (а.с. 9). На підставі державного акту на право власності на землю серія ІІІ-ХС №005468 від 29.12.2001 року за реєстром №928 [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 9,0 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Верхньорогачицької селищної ради Верхньорогачицького району Херсонської області (а.с. 11). Відповідно до договору оренди землі від 17.10.2012 року, укладеним між [PERSON] та ФГ «Альянс» Верхньорогачицького району Херсонської області, зареєстрованому у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди за №652150004000847 від 27.12.2012 року (а.с.12-15) вказана земельна ділянка визначена за кадастровим номером 6521555100:07:194:0004. Відповідно до заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 166 від 29.03.2004 року [PERSON] належну їй земельну ділянку за Державним актом ІІІ-ХС №005468 заповіла [PERSON] (а.с. 16). Після смерті спадкодавця залишилася спадщина - вказана земельна ділянка. В березні 2018 року позивач звернувся до Державного нотаріуса Верхньорогачицької державної нотаріальної контори в Херсонській області Кучеренко Л.Є. із заявою про оформлення спадщини, але постановою нотаріуса від 15.03.2018 року №79/02-31 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за тих обставин, що заявником у встановлений шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця не подано до Верхньорогачицької державної нотаріальної контори Херсонської області заяви про прийняття спадщини та/або доказів про безпосереднє проживання разом до дня смерті спадкодавцем (а.с. 18). Згідно довідки виконавчого комітету Верхньорогачицької селищної ради від 16.06.2020 року [PERSON] на момент смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Інші громадяни в будинку зареєстровані не були (а.с. 20). Як зазначає позивач останні роки свого життя [PERSON] мешкала самотньо за вищевказаною адресою: чоловіка та дітей не мала. У віці 81 року вона вже мала низку хронічних захворювань та вже не мала можливості повноцінно обслуговувати себе та поратися по господарству. За вказаних обставин позивач фактично проживав разом із нею та здійснював за останньою постійний догляд та піклування, розпоряджався її майном та доглядав за будинком, сплачував комунальні платежі. Вказане представником відповідача не спростовано. Після смерті [PERSON] позивач морально важко переніс втрату рідної йому людини і не звернувся вчасно до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав себе таким, що прийняв спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини та не заявляв офіційно про відмову від неї. Також, вважав, що наявність заповіту від спадкодавця дає йому можливість у будь-який час звернутись до нотаріальної контори та оформити спадщину. За вказаних обставин позивач не може підтвердити поважність пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Починаючи з 2013 року по 2019 рік позивач отримував орендну плату згідно договору оренди земельної ділянки, який укладений між ФГ «Альянс» та померлою [PERSON] , як такий, що являється спадкоємцем за заповітом (а.с. 52). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі прав та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з п. 211 Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 03.03.2004року за № 20/5 свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те ,що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини ;реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, саме факт постійного проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України встановлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. Отже, на заповіт як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів. Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Отже єдиним спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є позивач, що не спростовано відповідачем, саме він зазначений у заповіті у якості спадкоємця, заповіт недійсним не визнаний, позивач не відмовлявся від прийняття спадщини. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України). Таким чином з`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, проаналізувавши правові норми, що регулюють встановлені судом правовідносини, враховуючи наявність заповіту відносно спадщини, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то відповідно позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме - 420,40 грн.. На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1222, 1233, 1234, 1247, 1268, 1270, ЦК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» і

Outcome: approved