Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

сторони в шлюбі з 18.07.2013р., мають доньку Ярину, 20.08.2014р.н. 05.04.2017р. [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він не поважав її як дружину, зловживав алкогольними напоями, через це часто сварились та конфліктували, в червні 2016р. покинув її, з цього часу припинили подружні стосунки, проживають окремо, просила розірвати шлюб. В суд [PERSON] не зявилась, 31.05.2017р. подала заяву, в якій висловилась на підтримку позову, просила розірвати шлюб. (а.с.18). Відповідач позов визнав, пояснив, що в червні 2016р. припинили подружні стосунки з позивачкою, з цього часу спільно не проживають, він вживав заходів до примирення, між тим таке не відбулось, переконаний про недоцільність перебування у шлюбі, дав інші пояснення, просить розірвати шлюб. Заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. Із змісту позову, із пояснень в суді відповідача та долучених до справи свідоцтва про шлюб і копії свідоцтва про народження (а.с. 5, 8), убачається, що сторони в шлюбі з 18.07.2013р., мають доньку Ярину, 20.08.2014р.н., в червні 2016р. припинили подружні стосунки, проживають окремо. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON], як убачається із змісту поданої до суду заяви від 31.05.2017р. (а.с. 18) не бажає поновлювати сімейні стосунки з відповідачем, настоює на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] теж просить про розірвання шлюбу з позивачкою. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов. Наявність в сторін малолітньої дитини, суд оцінює, як обставину, що заслуговує уваги, але з огляду на вищенаведене, не перешкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу. Відповідно до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в користь позивачки 1140 грн. (640 + 500) судових витрат (а.с.1, 3).

Outcome: approved