Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Х-Адванс»(надалі також «Позивач», «ТОВ «Х-Адванс») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач 1»), [PERSON] (надалі «Відповідач 2») треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] (надалі «Третя особа 1»), Гаражний кооператив «Соколи» (надалі «Третя особа 2») про визнання недійсним договору купівлі-продажу гаражу, що розташований: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж 45, ряд № 1, ділянка № 2 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 69779726101) укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] за № 1538 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 18507175, прийняте 31 грудня 2014 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі вищевказаного правочину; визнання недійсним договору купівлі-продажу гаражу, що розташований: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж 13, ряд № 1, ділянка № 2 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 72793726101), укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] 31.12.2014 року за № 1535 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 18506615, прийняте 31 грудня 2014 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі вищевказаного правочину. Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без його участі та уточнюючі пояснення до позовної заяви, в яких він позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та письмових поясненнях на позов. Не заперечував проти заочного вирішення справи. Позовні вимоги мотивовані тим, що укладені між [PERSON] та [PERSON] договори купівлі-продажу гаражів реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 69779726101 та реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 72793726101, посвідчені приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] 31.12.2014 року за № 1538 та № 1535, не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому підлягають визнанню недійсними, оскільки станом на час укладення даних договорів Відповідач [PERSON] не був законним власником вищевказаних гаражів, не мав права їх відчужувати, оскільки станом на час відчуження рішення про первинну реєстрацію речових прав на обєкт продажу були скасовані в судовому порядку, і відповідні судові рішення набрали законної сили. Як зазначено представником Позивача, в період ще до проведення первинної державної реєстрації речових прав [PERSON] на спірні гаражі, яка в подальшому була скасована в судовому порядку, речове право власності на земельну ділянку, на якій розташовані вказані гаражі, було зареєстровано за Позивачем ТОВ «Х-Адванс», що підтверджується відповідним Державним актом на право власності на земельну ділянку, а будь-яких правовстановлюючих документів на користування відповідною земельною ділянкою або її забудову [PERSON] чи ГК «Соколи» ніколи не видавалось і не реєструвалося. Реєстрація за третьою особою речових прав на обєкти, первинна реєстрація яких відбулася всупереч вимогам закону і які набуті від особи, яка сама незаконно набула їх, на думку представника Позивача, з огляду на те, що йдеться про обєкти нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці, належній Позивачу, позбавляє останнього можливості повноцінно реалізувати свої права власника незалежно від волі інших осіб. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], в судове засідання повторно не зявилися, явку уповноваженого представника до суду не забезпечили, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та поштовими конвертами з кореспонденцією суду, які направлялися на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідачів та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання». Письмового відношення відповідачів до позову до суду не надходило. Представником Відповідача 1 [PERSON] подано заяву про відкладення розгляду справи у звязку з участю в іншій судовій справі, яку, з огляду на повторність такого клопотання, а також на строк розгляду даної цивільної справи, відхилено судом. Треті особи приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] та Гаражний кооператив «Соколи», в судове засідання повторно не зявилися, про причини неявки суду не сповістили, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та поштовими конвертами з кореспонденцією суду, які направлялися на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідачів та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання». Письмового відношення третіх осіб до позову до суду не надходило. Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 31 грудня 2014 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу гаража (надалі «Договір 1», «оскаржуваний Договір 1») (а.с. 59), відповідно до пункту 1 якого за цим договором Продавець передає у власність - продає Покупцю за ціною та на умовах, визначених цим Договором, гараж, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж 13, розташований: ряд № 1, ділянка № 2, а Покупець приймає у власність купує у Продавця належний йому гараж, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж 13, та зобовязується сплатити за нього грошову суму, обумовлену цим договором. Згідно з пунктом 2 Договору 1 гараж, що відчужується за цим договором, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 72793726101. Відповідно до пункту 3 Договору 1 гараж, що відчужується за цим договором, належить Продавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, державний реєстратор [PERSON], 01.06.2013 року, індексний номер: 4260425. На підставі вищевказаного Договору купівлі-продажу державним реєстратором приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] було прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 18506615 від 31 грудня 2014 року, яким за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на гараж, який знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж 13 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 72793726101) (а.с. 37). 31 грудня 2014 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу гаража (надалі «Договір 1», «оскаржуваний Договір 2») (а.с. 102), відповідно до пункту 1 якого за цим договором Продавець передає у власність - продає Покупцю за ціною та на умовах, визначених цим Договором, гараж, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж 45, розташований: ряд № 1, ділянка № 2, а Покупець приймає у власність купує у Продавця належний йому гараж, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж 45, та зобовязується сплатити за нього грошову суму, обумовлену цим договором. Згідно з пунктом 2 Договору 2 гараж, що відчужується за цим договором, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 69779726101. Відповідно до пункту 3 Договору 2 гараж, що відчужується за цим договором, належить Продавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, державний реєстратор [PERSON], 29.05.2013 року, індексний номер: 4077144. На підставі вищевказаного Договору купівлі-продажу державним реєстратором приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] було прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 18507175 від 31 грудня 2014 року, яким за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на гараж, який знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж 45 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 69779726101) (а.с. 24). Посилаючись на допущені при укладенні вищевказаних договорів купівлі-продажу порушення чинного законодавства та рішення суду, ТОВ «Х-Адванс» звернулося до суду з вимогою про визнання недійсним Договору 1 та Договору 2 та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятих на підставі даних договорів. Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підстави недійсності правочину визначено статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В контексті вищевикладеного, зважаючи на те, що за оскаржуваними договорами купівлі-продажу Відповідач відчужив обєкти нерухомого майна гаражі, які знаходяться на відповідній (з присвоєним кадастровим номером) земельній ділянці, Суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні положення чинного станом на час укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу земельного законодавства. Так, відповідно до частини 1 статті 120 Земельного кодексу України (надалі «ЗК України») у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Як підтверджується матеріалами справи, зокрема, копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 657804 від 25 жовтня 2012 року (а.с.10), Товариство з обмеженою відповідальністю «Х-Адванс» є власником земельної ділянки площею 6,2207 га, яка розташована: вул. Вовчинецька, 225, с. Вовчинець, Івано-Франківська міська рада, Івано-Франківська область; цільове призначення земельної ділянки для обслуговування гаражної стоянки автомобілів. Гаражі № 13 та № 45, які є предметом купівлі-продажу за оскаржуваними договорами купівлі-продажу, розташовані на земельній ділянці, яка розташована: вул. Вовчинецька, 225, с. Вовчинець, Івано-Франківська міська рада. Таким чином, відчуження Відповідачем гаражів, які знаходяться на земельній ділянці, що перебуває у власності Позивача, з урахуванням положень частини 1 статті 120 ЗК України, порушує права Позивача, як власника земельної ділянки, та надає йому право на звернення до суду з даним цивільним позовом. На підтвердження вищезазначеного Суд також звертає увагу на те, що Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 7 листопада 2012 року розглянув справу № 6-107 цс 12, предметом якої був спір про визнання договору недійсним за позовом особи, яка не була стороною цього договору. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого у разі, якщо позивач, не будучи стороною оспорюваного ним договору, домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом цього договору, то виходячи з правової природи спірних правовідносин між сторонами існують речово-правові відносини, і належним способом захисту в такому разі є один із способів, передбачених главою 29 ЦК України: віндикація (ст.ст. 387, 388 ЦК України) якщо річ перебуває у володінні відповідача; визнання права власності (ст. 392 ЦК України) якщо річ не вибула з володіння позивача, однак його право на неї не визнається відповідачем. Положення ч. 3 ст. 215 ЦК України при вирішенні такої категорії справ підлягають застосуванню в тому разі, якщо позивач не домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом оспорюваного ним договору, а його порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін договору до первісного стану в результаті визнання цього договору недійсним. Враховуючи вищевикладене, положення чинного станом на час укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу законодавства, зважаючи на обставини спірних правовідносин, які виникли між сторонами, Суд звертає увагу на наступне. Як випливає зі змісту пункту 3 Договору 1 гараж, що відчужується за цим договором, належить Продавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, державний реєстратор [PERSON], 01.06.2013 року, індексний номер: 4260425. Право власності на гараж, що є предметом цього договору, зареєстроване за Продавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 1144462. Матеріалами справи, зокрема Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4261020 від 01 червня 2013 року (а.с. 27), підтверджується, що 28.05.2013 року мала місце первинна реєстрація права власності [PERSON] на даний гараж № 13 (з відкриттям розділу). В той же час, Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року у справі № 809/1102/14, залишеною без змін Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2015 року, позов ТОВ «Х-Адванс» задоволено частково: визнано недійсним та скасовано рішення № 2781302 від 01.06.2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області про проведення державної реєстрації прав власності на гараж, що розташований: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж 13 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 72793726101) за суб'єктом: [PERSON], податковий номер [NUMBER], відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відкриття реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна; в задоволенні іншої позовної вимоги відмовлено. Відповідно до абзацу третього частини 2 статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відтак, системно-логічний аналіз змісту норми абзацу третього частини 2 статті 331 ЦК України свідчить про те, що з моменту набрання законної сили Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року у справі № 809/1102/14 20 серпня 2015 року, право власності [PERSON] на гараж (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 72793726101) було припинено. Крім того, в матеріалах справи відсутні також докази набуття [PERSON] права власності на даний гараж у встановленому законом порядку в інший спосіб. Як випливає зі змісту пункту 3 Договору 2 гараж, що відчужується за цим договором, належить Продавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, державний реєстратор [PERSON], 29.05.2013 року, індексний номер: 4077144. Право власності на гараж, що є предметом цього договору, зареєстроване за Продавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 1096521. Матеріалами справи, зокрема Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4078789 від 29 травня 2013 року (а.с. 15), підтверджується, що 25.05.2013 року мала місце первинна реєстрація права власності [PERSON] на даний гараж № 45 (з відкриттям розділу). В той же час, Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року у справі № 809/1078/14, залишеною без змін Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року, позов ТОВ «Х-Адванс» задоволено повністю: визнано недійсним та скасовано рішення № 2668496 від 29.05.2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області [PERSON] про проведення державної реєстрації прав власності форма власності: приватна, розмір частки: 1 на гараж, що розташований: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж 45, ряд № 1, ділянка № 2 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 69779726101) за суб'єктом: [PERSON], податковий номер [NUMBER], відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відкриття реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна; зобов'язано Реєстраційну службу Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на гараж, що розташований за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж 45, ряд №1, ділянка №2 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 69779726101) за [PERSON], податковий номер [NUMBER]. Відповідно до абзацу третього частини 2 статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відтак, системно-логічний аналіз змісту норми абзацу третього частини 2 статті 331 ЦК України свідчить про те, що з моменту набрання законної сили Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року у справі № 809/1078/14 26 серпня 2015 року, право власності [PERSON] на гараж (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 69779726101) було припинено. Крім того, в матеріалах справи відсутні також докази набуття [PERSON] права власності на даний гараж у встановленому законом порядку в інший спосіб. Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відтак, невідповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, є підставою недійсності правочину. Так, як вже було зазначено, Позивач ТОВ «Х-Адванс» є власником земельної ділянки площею 6,2207 га, яка розташована: вул. Вовчинецька, 225, с. Вовчинець, Івано-Франківська міська рада, Івано-Франківська область, на якій розміщені гаражі (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 72793726101; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 69779726101), які є предметом купівлі-продажу за оскаржуваними договорами. Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі іншихосіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (частина 1, 3 статті 319 ЦК України). Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Так, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Крім того, відповідно до частин 1-3 статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Суд звертає увагу на те, що, враховуючи ту обставину, що незаконність набуття права власності на спірний гараж [PERSON] було встановлено в судовому порядку вже після укладення оскаржуваних договорів, при цьому наявність таких Договорів купівлі-продажу гаражу порушує вимоги статті 41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 1-3 статті 13, частини 1 статті 316, частин 1, 3 статті 319, статті 321 та частини 2 статті 373 ЦК України, оскільки без правових підстав відчужено гараж, який знаходиться на земельній ділянці, яка є власністю Позивача, чим порушено його право власності на дану земельну ділянку. Відтак, на підставі положень частини 1 статті 203 ЦК України Суд вбачає підстави для визнання оскаржуваних в даній цивільній справі Договорів купівлі-продажу гаражу від 31 грудня 2014 року, укладених між [PERSON] та [PERSON] недійсними. Відповідно до частини 4 статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно з статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, оскільки за оскаржуваними договорами право власності [PERSON] на гаражі № 13 та № 45 виникло з моменту реєстрації такого права на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 18506615 від 31 грудня 2014 року, прийнятого приватним нотаріусом [PERSON], та Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 18507175 від 31 грудня 2014 року, прийнятого приватним нотаріусом [PERSON], Суд, дійшовши висновку про недійсність правочинів, за якими відчужено право власності на спірні гаражі, вбачає обґрунтованими позовні вимоги про скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 18506615 від 31 грудня 2014 року, прийнятого приватним нотаріусом [PERSON], та Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 18507175 від 31 грудня 2014 року, прийнятого приватним нотаріусом [PERSON] щодо спірних гаражів. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши доводи Позивача, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані докази, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак, стягненню з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Х-Адванс» підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі по 1218,00 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,ч. 1-3 ст. 13, ст. ст. 202-204, 215, ч. 1 ст. 316, ч.ч. 1,3 ст. 319, ст. 321, ч. 2 ст. 331, ч. 4 ст. 334, ч. 2 ст. 373, ст. 377, ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 638 Цивільного Кодексу України,ч.ч. 1, 6 ст. 120 Земельного кодексу України, пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9,

Outcome: approved