Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Сторони та їх представники у судове засідання не зявилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON], є рідними братом і сестрою, а [PERSON], є рідним сином [PERSON] Також, у позивачів була матір [PERSON], [INFO], яка мала на праві особистої власності домоволодіння та земельну ділянку розташованих за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район м.Підгородне, вул. Щорса, №3-а. Крім того, 07.12.2000 року [PERSON], на випадок своєї смерті, зробила заповідальне розпорядження, згідно якого усе належне їй майно, рухоме та нерухоме, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, заповідала в рівних долях своїм дітям [PERSON] і [PERSON] та внуку [PERSON] 27.09.2013 року [PERSON] померла, свідоцтво про смерть серії 1-КИ, №528547 видане виконкомом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 02.10.2013 року. Зокрема, заявники [PERSON] та [PERSON], не знаючи про наявність заповіту, у відповідності до вимог ст. 1261 ЦК України, у встановлений законом термін звернулись до Дніпропетровської районної нотаріальної контор із заявою про прийняття спадщини, тобто вважаються такими, що спадщину прийняли. Через деякий час, сторони дізналися про наявність заповідального розпорядження, і [PERSON], як власник 1/3 частини спадкового майна, звернувся з заявою про відмову у прийнятті спадщини на користь своєї матері [PERSON], яка у свою чергу разом з [PERSON], звернулися до нотаріуса з відповідними заявами про прийняття спадщини за заповітом. Проте, державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тобто видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої 27.09.2013 року, у звязку з тим, що бланк, на якому вчинено заповіт, внесений до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів як використаний для посвідчення заяви. За таких обставин, позивачі позбавлені можливості оформити право власності на належне їм спадкове майно. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється, зокрема, за заповітом. Цивільним законодавством передбачено регулювання правовідносин щодо здійснення права на спадкування. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Приписами ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Статтею 1225 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з абз. 4 п. 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус для видачі свідоцтва про право на спадщину вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт неможливості оформлення позивачем спадкових прав у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved