Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.08.1995 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що останні роки сімейне життя між сторонами поступово погіршилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Як вказує позивач, що сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю. На прохання позивачки розірвати шлюб в органах РАЦСу відповідач не погоджується. Враховуючи наведене, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 11.08.1995 року Любитівською сільською радою Ковельського району Волинської області, актовий запис № 5. В судове засідання позивач не з'явилась, проте подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зважаючи на дані обставини, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 11.08.1995 року Любитівською сільською ради Ковельського району Волинської області, сторони зареєстрували шлюб 11.08.1995 року, про що в книзі реєстрації шлюбів про укладення шлюбу зроблено відповідний запис за № 5. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми, обставини по справі та позицію сторін щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім'ї в даному випадку буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Як встановлено у судовому засіданні, сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, спільне господарство не ведеться, в сім'ї втрачена взаємоповага та розуміння, шлюб існує лише формально й зберегти сім'ю не можливо. Зважаючи на дійсні причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та інтересам неповнолітніх дітей. Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому слід розірвати шлюб між сторонами.

Outcome: approved