Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Сторони із 25 грудня 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають двох малолітніх дочок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно не приймає участі в утриманні дітей, позивач заявила до суду вимогу про стягнення з [PERSON] на її користь на утримання дітей 1/3 частини заробітку відповідача, але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи вдруге в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив. Суд за згодою позивача на підставі ст. 225 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Позивач у судовому засіданні позовну вимогу підтримала з підстав наведених у позовній заяві, просила позов задоволити. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Поясненнями позивача у судовому засіданні, копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 3 ) стверджується, що із 25 грудня 2008 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Свідоцтвами про народження (а.с.4,5) стверджується, що сторони мають двох спільних малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідками Наддністрянської сільської ради № 461 та № 463 від 02 червня 2015 року (а.с. 6,8) стверджується заява позивача про те, що діти проживають разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідно до довідки № 462 від 02.06.2015 року цієї ж сільської ради, [PERSON] на території сільської ради інших утриманців не має (а.с. 7). Відповідно до статті третьої Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З урахуванням викладених вище обставин, положень ст. 183 , ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів, обставини, що відповідач на даний час не працює, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та дітей буде визначення розміру аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільнені позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином судовий збір має бути стягнений з відповідача у розмірі, передбаченому підпунктом ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір. Частиною 1 ст. 191 ЦПК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Позивач звернувся до суду з цим позовом 04 червня 2015 року. В частині стягнення аліментів за один місяць рішення суду слід допустити до негайного виконання згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Outcome: approved