Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулось до суду з позовом шляхом подання позовної заяви до [PERSON] , яким просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 61459 від 05 серпня 2016 року у розмірі 47797,91 гривень та судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1921,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем 05 серпня 2016 року укладено договір позики № 61459 в електронній формі, відповідно до п.1.1 якого, позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 1200,00 гривень на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування кредитом. Пунктами 1.3, 1.4 договору встановлено, що позика надається строком на 17 днів, а дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, є датою укладення договору. Позивачем умови договору виконано шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача коштів в розмірі 1200,00 гривень, що підтверджується повідомленням від 25 липня 2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів згідно договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року. У порушення умов вказаного договору, відповідач не виконала належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 15\~серпня 2019\~року за нею утворилась заборгованість у розмірі 47797,91 гривень, яка складається з основного боргу у розмірі 1200,00 гривень; заборгованості по відсоткам у розмірі 23461,20 гривень та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 23096,40 гривень. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 вересня 2019 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. За наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який було здійснено згідно Розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області Мазур О.О. №01-02/125 від 19 листопада 2019 року у зв`язку з розглядом Вищою радою правосуддя 24 жовтня 2019 року заяви про звільнення судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON] у відставку та відповідно до наказу голови Харківського районного суду Харківської області від 28 жовтня 2019 року №05-05/137 «Про відрахування судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON] », зазначена справа була передана в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Березовської І.В. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2019 року справу прийнято до провадження судді Харківського районного суду Харківської області Березовської І.В. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідача ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленої про дату, час та місце судового засідання відповідача, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності та платності. 05 серпня 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено договір позики № 1200 в електронній формі. Відповідно до п.1.1 вказаного договору, позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 1200 гривень на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування кредитом. Пунктами 1.3, 1.4 договору встановлено, що позика надається строком на 17 днів, а дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, є датою укладення договору. Згідно з п.1.5 вищевказаного договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 гривень за перший день користування позикою; 1,9 процента від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2 цього договору; 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Позивачем умови договору виконано шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача коштів в розмірі 1200 гривень, що підтверджується повідомленням від 25 липня 2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів згідно договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року. Згідно довідки ТОВ «ВЕЛЛФІН», станом на 15 серпня 2019 року загальна сума заборгованості позичальника перед позикодавцем за договором позики від 05 серпня 2016 року складає 47797,91гривень, яка складається: з основного боргу у розмірі 1200,00 гривень; заборгованості по відсоткам у розмірі 23461,20 гривень та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 23096,40 гривень. Як на підставу позовних вимог ТОВ «ВЕЛЛФІН» посилається на те, що зобов`язання за договором позики від 05 серпня 2016 року відповідач належним чином не виконала, тому наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача 47797,91 гривень. Відповідно до ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Стаття 627\~ЦК України та ст.\~6\~цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч.1ст. 5 Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1ст. 5 Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 2 ст.\~6\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст.\~7\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою статті 11\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст.\~638\~ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640\~ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст.\~642\~ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509\~ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу. Згідно пунктів 7.1, 7.2 кредитного договору, невід`ємною частиною Договору є Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті позичальника. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Матеріали справи свідчать про те, що сторони погодили, що позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 1200 гривень на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Згідно п.1.5 Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: - 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; - 1,9% від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2 цього договору; - 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Крім того пунктами 1.3, 1.4 договору встановлено, що позика надається строком на 17 днів, а дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, є датою укладення договору. Пунктом 4.1, п. 4.3 договору визначено, що за порушення умов цього Договору сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов, неналежне виконання цього Договору, яке мало місце під час дії цього Договору. За змістом ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст.\~204\~ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.ст. 526, 615\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст.\~629\~Цивільного кодексу\~України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що позивачем умови договору виконано шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача коштів в розмірі 1200 гривень, що підтверджується повідомленням від 25 липня 2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «Велффін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів згідно договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. З довідки ТОВ «Веллфін» від 15 серпня 2019 року вбачається, що позика за договором від 05 серпня 2016 року надана до 05 листопада 2016 року. Станом на 25 серпня 2019 року загальна сума заборгованості [PERSON] становить 47797,91 гривень з яких: 1200 гривень - основний борг, 23461,20 гривень - заборгованість по відсоткам, 23096,40 гривень - заборгованість за простроченими відсотками, загальна кількість днів прострочення позики складає 1013 календарних днів. Як вбачається з графіку розрахунків до договору позики № 61459 від 05 серпня 2016 року сума за договором складає 1200 гривень, дата погашення 22 серпня 2016 року, сума процентів до сплати 1394,80 гривень, разом до сплати 1594,80 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054\~ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 серпня 2018 у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. З вимогами про стягнення грошових коштів на підставі ст.\~625\~ЦК України позивач не звертався. Відповідно до частини першої статті 251\~ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У цій справі сторони погодили строк дії договору позики 17 днів, а також погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості за договором позики № 61459 від 05 серпня 2016 року у розмірі 1594,80 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом 1200 гривень та заборгованість по відсоткам 394,80 гривень, що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, оскільки заборгованість за відсотками підлягає стягненню з відповідача лише в межах строку дії договору, тобто за 17 днів в сумі 1594,80 гривень. Згідно платіжного доручення № 694 від 16 серпня 2019 року, при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 1594,80 гривень, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 64,09 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial