Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Сторонни перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.12.1991 року. Спільні діти в подружньому житті відсутні. Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що, сім'я розпалася з 2009 року подружжя проживають окреме друг від друга. Спочатку сімейні взаємовідносини були добрі, але с часом поступово погіршувалися. На даний час будь які відносини відсутні. Позивач вважає, що між ними є лише формальним взаємовідносини, оскільки уже тривалий час , наміри примиритися результату необхідного для сім'ї не досягнуто .А Позивач зазначає, що він інвалід другої групи і проходить лікування, за станом здоров'я, до суду з'явитися не має можливості і просить розірвати шлюбні відносини. Дружина знаходиться на території АТО, будь який засіб зв'язку з дружиною відсутній. У судове засіданні позивач не з'явився, але звернулася до суду з письмовою заявою у якій просить розглянути справу за його відсутністю та розірвати шлюб з відповідачкою. Відповідачка до судового засідання не з'явилася. Суд, вивчивши заяву позивача та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних подстав. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, та на підставі ст.ст. 105 ч.3, 112, 113, 114 ч.2 СК України,

Outcome: approved