Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «КИСЕТ» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) в якості відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в розмірі 14247,80 грн., а також судові витрати в розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 02.08.2019 року о 18:30 год. по вул. Механізаторській, 9 в м. Харкові [PERSON] , керуючи транспортним засобом ВАЗ2107, реєстраційний номер [NUMBER] , в порушення п. 10.1 ПДР здійснив зміну напрямку руху, не переконавшись, що це буде безпечним для інших учасників руху, чим скоїв ДТП, зіткнувшись з транспортним засобом «ДЕУ Нубіра», реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача, було пошкоджено торгівельний кіоск ТОВ «КИСЕТ» і товар, в зв`язку з чим завдано матеріальну шкоду. Витрати на виконання ремонтних робіт складають 13250,00 грн., матеріальна шкода за пошкоджений товар складає 997,80 грн. У добровільному порядку відповідач відмовився відшкодовувати завдану шкоду. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.11.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов, а також заяву про розгляд справи за його відсутності, суду не надав. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з постанови Московського районного суду м. Харкова від 03.09.2020, [PERSON] 02.08.2019 о 18:30 год. по вул. Механізаторській, 9 керував транспортним засобом ВАЗ2107, реєстраційний номер [NUMBER] , в порушення п. 10.1. ПДР України здійснив зміну напрямку руху, не переконавшись, що це буде безпечним для інших учасників руху, та здійснив зіткнення з транспортним засобом «ДЕУ Нубіра», реєстраційний номер [NUMBER] , що спричинило пошкодження транспортних засобів. За вказане правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Факт пошкодження внаслідок вказаної ДТП кіоску відповідача підтверджується фотокартками (а.с. 5-11), даними схеми місця ДТП (а.с. 13), а також поясненнями представника позивача, наданими суду. Згідно рахунку-фактури № 03/10-119 від 03.10.2019 та акту про надання послуг № 03/10-119 від 03.10.2019, вартість робіт з ремонту торгівельного кіоску склала, з ПДВ, 13250,00 грн. (а.с. 16, 17). Відповідно до акту про проведення часткової інвентаризації в кіоску № 259 від 03.08.2019 року, загальна сума пошкодженого товару складає 997,80 грн. (18-19). Таким чином, загальний розмір завданої позивачу шкоди складає 14247,80 грн. (13250,00 грн. + 997,80 грн.), що також підтверджується виконаним позивачем розрахунком (а.с. 15). Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Положеннями ч. 3 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1192 ЦК України в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Згідно роз`яснень, викладених в п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов`язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов`язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов`язанням здійснюється на загальних підставах за правилами статті 1191 ЦК, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників. Таким чином, виходячи з положень чинного законодавства України та вказаних вище роз`яснень Пленуму, учасники ДТП несуть солідарну відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок зазначеної ДТП. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогу про відшкодування шкоди в повному обсязі позивачем пред`явлено до відповідача як до особи, вина якої у ДТП встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили. Враховуючи наведене та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку щодо їх обґрунтованості та наявності підстав для відшкодування відповідачем шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним факт завдання позивачу внаслідок ДТП шкоди в розмірі 14247,80 грн., в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved