Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторське Агентство Фактор» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 1162824 від 21.11.2012 у розмірі 9950,49 грн., покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 20.05.2014 між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Факторингова Компанія «ФК «Фаторинг» було укладено договір про відступлення права вимоги № 200514нв, згідно умов якого останнє набуло право вимоги до боржника за договором № 1162824 від 21.11.2012. Згідно умов договору про відступлення прав вимог № 20/05/14-ц від 20.05.2014, укладеного між ТОВ «Факторингова Компанія «ФК «Фаторинг» та ТОВ «Колекторське Агентство Фактор», останнє набуло право вимоги до боржника за договором № 1162824 від 21.11.2012. 21.11.2012 між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено договір банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів № 1162824, згідно умов якого ПАТ «ВТБ Банк» надало відповідачу кредитну картку з кредитним лімітом у розмірі 10 000,00 грн., а відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитними коштами, неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Станом на 19.08.2015 у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за договором у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 9 950,49 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, у заяві просив розглядати справу за його відсутності щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи, в порядку ст. 74 ЦПК України, повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 21.11.2012 ПАТ «ВТБ Банк» уклало договір № 1162824 банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів з [PERSON] (Клієнт), згідно умов якого Банк зобов'язується відкрити Клієнту поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів, згідно із заявою Клієнта та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, а Клієнт зобов'язується сплачувати Банку плату за надані послуги відповідно до діючих Тарифів Банку. Валюта рахунку - гривня; номер рахунку [NUMBER]. Умовами договору № 1162824 від 21.11.2012 також передбачено встановлення кредитного ліміту з пільговим періодом 45 днів та сплату 36% річних за кредитним лімітом; мінімальний місячний платіж становить 7% від використаного кредитного ліміту; строк внесення мінімального щомісячного платежу - до 15 числа кожного місяця. Як визначено у ст. 1054 ЦR України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, позивач взяті на себе зобов'язання за договором № 1162824 від 21.11.2012 року виконав належним чином - видав платіжну картку відповідачу з встановленим кредитним лімітом, про що свідчить розписка [PERSON] (а. с. 29). Проте, [PERSON] належним чином умови договору № 1162824 від 21.11.2012 не виконувала, допускала прострочення сплати процентів за користування кредитом, про що свідчить розрахунок суми боргу (а.с. 27). Станом на 22.10.2014 заборгованість [PERSON] перед ПАТ «ВТБ Банк» за договором № 1162824 від 21.11.2012 становила 10 150,49 грн., з яких: 6 277,30 грн. - сума ліміту кредитування; 3 570,61 грн. - сума простроченого ліміту кредитування; 59,65 грн. - сума простроченої комісії за управління лімітом кредитування; 163,21 грн. - сума комісії за управління лімітом кредитування за період з 27.09.2014 по 21.10.2014; 79,72 грн. - сума простроченої комісії за управління лімітом кредитування за період з 27.09.2014 по 21.10.2014. 20.05.2014 ПАТ «ВТБ Банк» (Первісний кредитор) уклало договір про відступлення права вимоги № 200514нв з ТОВ «Факторингова Компанія «ФК «Фаторинг», згідно умов якого первісний кредитор передав новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення. 20.05.2014 ТОВ «Факторингова Компанія «ФК «Фаторинг» уклало з ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» (Новий кредитор) договір про відступлення права вимоги № 20/05/14-ц, згідно умов якого первісний кредитор передав новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення. Згідно реєстру прав вимоги № 1 до Додаткової угоди № 5 від 22.10.2014 до договору про відступлення права вимоги № 20/05/14-ц від 20.05.2014, до ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 1162824 від 21.11.2012. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно п. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено у ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» є належним кредитором, до якого перейшло право вимоги за договором № 1162824 від 21.11.2012. Як визначено у ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. 24.10.2014 ТОВ «Факторингова Компанія «ФК «Фаторинг» та ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» направили [PERSON] повідомлення про відступлення прав вимог та зазначили про необхідність сплатити заборгованість в розмірі 10 150,49 грн. (а. с. 7, 8, 6). Як зазначає позивач [PERSON] частково погасила заборгованість в розмірі 200,00 грн., а саме, 26.05.2014 та 21.04.2015, відтак, загальна сума заборгованості [PERSON] на дату подання позову складає 9 950,49 грн. (а. с. 26). Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження сплати заборгованості за кредитним договором № 11365974000 відповідачі не надали. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки відповідач належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження виконання взятих на себе зобов'язань за договором № 1162824 від 21.11.2012 не надав, позовні вимоги ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 243,60 грн. у відшкодування судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved