Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.06.2003 року і від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач звернулася з позовом у суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя у них не склалося, так як між ними не було взаєморозуміння, виникали суперечки, тому вони вже тривалий час не підтримують сімейних відносин та проживають окремо один від одного. Зазначила, що їхня сім'я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що примирення між ними неможливе, подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. В судовому засіданні 17.11.2014 року позивач позов підтримала, покликаючись на мотиви такого та доповнила, що з грудня 2012 року вони проживають окремо один від одного, сімейних відносин фактично не підтримують, тому будь-які підстави для збереження сім'ї відсутні, вона наполягає на розірванні шлюбу і просить позов задовольнити. Відповідач і його представник 17.11.2014 року в судовому засіданні проти розлучення заперечили, при цьому [PERSON] зазначив, що зберіг до дружини хороші почуття, хоче зберегти сім'ю, сподівається на налагодження відносин із позивачкою. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 17.11.2014 року провадження у справі зупинялось на один місяць у зв'язку з необхідністю надання сторонам строку для примирення. Позивачка 18.12.2014 року у судовому засіданні позов підтримала, підтвердила обставини, на які посилається, відмітивши, що під час строку для примирення, який надавався судом, налагодити сімейні відносини не вдалося. Просила суд задовольнити позовні вимоги та розірвати шлюб. Відповідач в судовому засіданні 18.12.2014 року позов визнав та зазначив, що проти розірвання шлюбу не заперечує, оскільки подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 12.06.2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Франківського районного управління юстиції у м.Львові, актовий запис № 197 (а.с.4), від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного з грудня 2012 року, не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Суд намагався зберегти сім'ю сторін, надавав їм термін для примирення, проте вони не помирилися, категорично примиритись не бажають, наполягають на розірванні шлюбу, що свідчить про те, що вони втратили один до одного довіру та хороші почуття. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї [PERSON] неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved