Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

ТОВ «ОПТ Факторинг Україна» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В обґрунтування позову вказує, що 18.07.2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № ML-F00/163/2006, відповідно до якого Банк надає Позичальнику кредит в розмірі 42075 дол. США. Відповідачка [PERSON], в свою чергу, зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути товариству вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі (зокрема, в п. 1.6. Кредитного договору, з підпунктами), а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом, в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором (зокрема, в п.п. 1.4., 1.5. Кредитного договору, з підпунктами). Згідно з п. 1.5.1 Кредитного договору погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватися відповідачкою щомісячно у розмірі та строки, визначені Кредитним договором. 18.07.2006 року, в забезпечення повного та своєчасного виконання відповідачкою [PERSON] своїх зобов'язань перед Банком за Кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року, між Банком та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір іпотеки № РML-F00/163/2006, який був посвідчений державним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І. за реєстраційним номером 8670. Предметом Договору іпотеки № РML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року є нерухоме майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачці [PERSON] на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. В зв'язку з невиконанням відповідачкою [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором ПАТ «ОТП Банк» звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.10.2010 року позов задоволено, стягнуто з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» 339842 грн. 44 коп. Також вказує, що 24.12.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н, відповідно до умов якого у відповідності ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 ЦК України ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року, укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON]. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно зі ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. 24.12.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки № РML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року. Таким чином до ТОВ «ОПТ Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року та Договором іпотеки РML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та п. 6.2 Договору іпотеки, право звернення стягнення на предмет іпотеки до строку погашення кредиту у випадках порушення зобов'язань по Кредитному договору виникає у Іпотекодержателя в момент настання терміну виконання зобов'язань по Кредитного му договору. Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» та п. 6.1 Договору іпотеки передбачає, що за рахунок предмету іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Іпотекою також забезпечуються вимоги Іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов Іпотечного договору. Відповідно до умов Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки свої вимоги щодо повернення наданого кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати пені за прострочення повернення кредиту та сплати процентів, відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням кредитного договору, у випадку не спалити відповідачкою [PERSON] Іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, в такій валюті, у такий строк, та в такому порядку, як це встановлено Кредитним договором. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом зверенння стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України та ст. 40 Закону України «Про іпотеку» - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. В п.п. «h» п. 5.2 Догвоору іпотеки вказано, що Іпотекодавець зобов'язався не прописувати (не реєструвати) право проживання будь-яких третіх осіб на території (площі) предмета іпотеки, без попередньо отриманої на те письмової згоди Іпотекодержателя. Згідно довідки КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради від 17.07.2013 року за адерсою: [ADDRESS] зареєстровано три особи, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вказує, що 02.08.2013 року позивач направив вимоги за № F00-01-12-4-10/136, 137, 138, в яких вимагав добровільно звільнити від мешканців житлове приміщення, однак в передбачений законом строк квартира від мешканців не звільнена, на заявлені вимоги відповідачі не відповіли. Наявність мешканців у вказаній кваритрі перешкоджає її реалізації та задоволенню вимог позивача, а тому вважає, що в нього виникло з 02.09.2013 року право вимагати виселення мешканців в судовому порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 109 ЖК України виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132 2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132 2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. А тому, просить в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року звернути стягнення на предмет іпотеки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності, а кошти отримані від реалізації предмета іпотеки направити на погашення заборгованості [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» за Кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року. Виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] з жилого приміщення, а саме з квартири [ADDRESS]. Стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3441 грн. В судовому засіданні представник позивача, за довіреністю Григор’єв В.В., позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову. В судових засіданнях представники відповідачки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. В судовому засіданні представник третьої особи - ПАТ «ОТП Банк», за довіреністю Григор’єв В.В., просив задовольнити позовні вимоги ТзОВ «ОТП Факторинг Україна». Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи із наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні 18.07.2006 між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № ML-F00/163/2006, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній у ч. 1 цього договору (42075 дол. США), а Позичальник приймає, зобов'язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому договорі. 18.07.2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений Договір іпотеки № РML-F00/163/2006, відповідно до умов якого, для забезпечення повного і своєчасного виконання Іпотекодавцем боргових зобов'язань за Кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року, Іпотекодавець - [PERSON] надає в іпотеку нерухоме майно, визначене у статті 3 цього договору (квартиру [ADDRESS]) право власності на яке набуто Іпотекодавцем за Договором купівлі-продажу предмету іпотеки та має бути зареєстроване відповідно до чинного законодавства України. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] свої зобов'язання за Кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року належним чином не виконувала, в зв'язку з чим ПАТ «ОТП Банк» в 2010 році звертався до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.10.2010 року позов задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» суму основного боргу 311653 грн. 81 коп. (еквівалент 38971,34 дол. США), заборгованість по відсотках в сумі 21699 грн. 47 коп. (еквівалент 2709,70 дол. США), пеню за несвоєчасне повернення кредиту в сумі - 4549 грн., штраф в сумі 150 грн., судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 120 грн., а всього 339842 грн. 44 коп. Вказане рішення було звернуто до виконання, але до даного часу виконане не було, що стверджується листом заступника начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 05.02.2014 року, вих. № 22-5152. 24.12.2010 року між ПАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна», (продавець) та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого продавець продав (переуступив) покупцю права на кредитний портфель, який відповідно до витягу з додатку № 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю включає в себе і Кредитний договір № ML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року укладений з [PERSON], а покупець прийняв такий кредитний портфель та зобов'язався сплатити на користь продавця винагороду (а.с. 16-23). Як вбачається із Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 24.12.2010 року, на момент укладення Договору купівлі-продажу кредитного портфелю заборгованість відповідачки [PERSON] за Кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року складала 39634,75 дол. США (з яких: заборгованість по основному боргу - 38174,87 дол. США, загальна сума процентів - 1459,88 дол. США) та була відступлена Продавцю (а.с. 23). Відповідно до п. 3.3 Договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 24.12.2006 року до покупця за кредитними договорами у зв'язку з продажем кредитного портфелю переходять права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу; правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу; а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій. 24.12.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір про відступлення права вимоги, в тому числі і за Договором іпотеки № РML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року, що стверджується Додатком № 1 до Договору про відступлення права вимоги від 24.12.2010 року (а.с. 25-27). Відповідно до ст. 512 ЦК України Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно ст. 514 ЦК України до нового Кредитора переходять права первісного Кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином до ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли усі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року та Договором іпотеки № РML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення Іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. п. 6.2 Договору іпотеки № РML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року Іпотекодержатель має право задовольнити від вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої з таких обставин: несплати Іпотедодавцем Іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі; порушення Іпотекодавцем будь-якого із його зобов'язань за ст. 5 цього Договору; інших обставин, передбачених чинним законодавством України, Кредитним договором та цим договором. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Пунктом 6.1 Договору іпотеки № РML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року передбачено, що за рахунок предмету іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити боргові зобов'язання, не сплачені Іпотекодавцем, в тому числі заборгованість по овердрафту і вимоги стосовно відшкодування всіх збитків, завданих порушенням Іпотекодавцем його зобов'язань за цим договором, а також всіх фактичних витрати, понесених Іпотекодержателем у зв'язку із реалізацією його прав за цим договором. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ «ОТП Банк» листом від 05.07.2011 року вих. № 22-2/2779 повідомляв відповідачку [PERSON] про укладення між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 24.12.2010 року та одночасно повідомляв про необхідність виконувати в повному обсязі свої зобов'язання за Кредитним договором на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна». 11.07.2011 року позивач - ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» звертався до відповідачки [PERSON] з досудовою вимогою вих. № 21216 про погашення заборгованості за Кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року, однак вимога позивача залишена відповідачкою без реагування. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом зверенння стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про зверення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуваням процедури продажу, встановленої ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Оскільки в судовому засіданні об'єктивно встановлено, що відповідачка [PERSON] свої зобов'язання за Кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року не виконала, в зв'язку з чим має заборгованість, то відповідно до п. п.п. 6.1, 6.2 Договору іпотеки № РML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року та ст. 33 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель, а саме ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру, [ADDRESS], загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 42,0 кв.м., яка належить на праві власності [PERSON], вартість якої визначена в сумі 250400 грн. (п. 4.4 Договору іпотеки). При винесенні рішення суд враховує, що на момент укладення Договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 24.12.2010 року загальна сума боргу за Кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року, укладеним з [PERSON] складала 39634,75 дол. США (еквівалент на момент розгляду справи - 316800 грн. 56 коп.), а тому вважає за необхідне в рахунок саме цієї суми заборгованості за Кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а не на суму 339842 грн. 44 коп., як вказує позивач, оскільки до вказаної суми окрім боргу входять судові витрати в загальній сумі 1820 грн., пеня в сумі 4549 грн. та штраф в сумі 150 грн., право вимагати які позивач - ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» не набував. При визначенні способу реалізації предмета іпотеки, суд вважає на необхідне встановити спосіб реалізації - шляхом продажу квартири ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України, оскільки саме такий спосіб передбачений умовами Договору іпотеки № РML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року. Крім того, суд вважає за необхідне встановити початкову ціну предмета іпотеки в розмірі, визначеному п. 4.4 Договору іпотеки № РML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року - 250400 грн., але не нижче її вартості, визначеної внаслідок незалежної оцінки. Суд не приймає до уваги заперечення відповідачки [PERSON], яка діє також і в інтересах [PERSON], про те, що даним позовом позивач намагається отримати подвійне стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року, оскільки за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.10.2010 року заборгованість в сумі 338022 грн. 44 коп. стягнута ще до укладення Договору купівлі-продажу кредитного портфелю і на користь іншого позивача - ПАТ «ОТП Банк», і дане рішення виконане не було. Крім того, звернення стягнення на предмет іпотеки та звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості є способами захисту порушених прав позивача, оскільки згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В даному випадку, позивач - ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», який набув права вимоги до відповідачки [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 24.12.2010 року та Договору про відступлення права вимоги від 24.12.2010 року, має право на захист свого порушеного права, шляхом звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Доказів про те, що вказані договори визнавалися недійсними, відповідачами суду не надано. Крім того, не заслуговують на увагу посилання відповідачки [PERSON] на те, що позивачем не доведено правонаступництва від АКБ «Райффайзенбанк Україна» до ЗАТ «ОТП Банк», в подальшому до ПАТ «ОТП Банк», та в подальшому до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». З нової редакції Статуту ПАТ «ОТП Банк», погодженої НБУ 20.07.2012 року та зареєстрованого державним реєстратором 30.07.2012 року, вбачається що Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов'язків Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна». Банк був створений у формі акціонерного товариства закритого типу на підставі Договору про створення та діяльність акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» від 13 листопада 1997 року та рішення Установчих зборів Банку від 28 листопада 1997 року та зареєстрований Національним банком України 2 березня 1998 року (Реєстраційний номер 273). Згідно з рішенням позачергових Загальних Зборів Акціонерів від 09 жовтня 2006 року (Протокол №40) Банк змінив свою назву з Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» на Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк». З метою приведення Статуту у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року №514-VI та згідно з рішенням Загальних Зборів Акціонерів від 23 квітня 2009 року (Протокол №53) Банк змінив свою назву з Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк». Також судом встановлено, що ПАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги до відповідачки [PERSON] за Кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року та Договором іпотеки № РML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 24.12.2010 р., згідно з п.п. а) п. 3.3 якого покупець (ТОВ «ОТП Факторинг України») набуває усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу; правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій та на підставі Договору про відступлення права вимоги від 24.12.2010 року згідно з п. 1.1.1 якого Фактору (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») перейшли всі права Клієнта, як сторони, що іменується Іпотекодержателем. Отже, суд приходить до висновку про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є належним позивачем у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS]. Також є безпідставними посилання відповідачки [PERSON] на необхідність відмови у задоволенні позовних вимог внаслідок відсутності у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ліцензії на здійснення фінансових послуг. Відповідно до Статуту ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є фінансовою установою, що має право надавати послуги факторингу. Статтями 4, 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою, а фінансові послуги надаються фінансовими установами. Судом встановлено, та представником позивача підтверджено у поясненнях, що позивач не наділений правом та не здійснює надання банківських послуг щодо залучення фінансових активів, надання коштів у позику, а тому діяльність із надання послуг факторингу не потребує наявності ліцензії на здійснення позивачем банківських операцій. Також суд вважає, що заяви відповідачки [PERSON] від 25.12.2013 року та [PERSON] від 05.02.2014 року про застосування строку позовної даності не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, але якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] свої заяви про застосування строку позовної давності обґрунтовують тим, що позивачу ще в 2009 році було відомо про порушення його права відповідачами, оскільки 18.05.2010 року Придніпровським районним судом м. Черкаси було винесено рішення, яким визнано виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру, передану в іпотеку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] - недійсним, а тому на їх думку саме з цього часу починається відлік строку позовної давності і закінчився він 19.05.2013 року. З даними доводами суд не погоджується, оскільки виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру, передану в іпотеку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та яка належить на праві власності [PERSON], який в подальшому рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.05.2010 року був визнаний недійсним, був вчинений в інтересах іншого стягувача - ПАТ «ОТП Банк», а не ТзОВ «ОТП Факторинг Україна». Крім того, Договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н та Договір про відступлення права вимоги між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено 24.12.2010 року, а тому дізнатися раніше про порушення свого права позивач - ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» не міг, оскільки право на стягнення заборгованості за Кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки в нього станом на 18.05.2010 року ще не виникло. А тому, враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для застосування строку позовної давності. Крім того, суд вважає, що позовні вимоги ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» в частині виселення відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з квартири також підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Як роз'яснено в п. 43 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при розгляді позову Іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою Іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги Іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. З матеріалів справи вбачається, позивач - ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» 02.08.2013 року за вих. № F00-01-12-4-10/136,137,138 направляв на адресу відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вимогу про добровільне звільнення приміщення квартири [ADDRESS]. Однак в передбачений законом місячний термін, квартиру [ADDRESS] відповідачі добровільно не звільнили. Крім того, суд враховує, що відповідачка [PERSON] всупереч умовам Договору іпотеки № РML-F00/163/2006 від 18.07.2006 року, була зареєстрована у вказаній квартирі без попереднього отримання на те письмової згоди Іпотекодержателя. А тому, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині виселення відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Разом з тим, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача сплачений ним судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: 3168 грн. (із розрахунку: 39634,75 дол. США х 7,993 грн. х 1% = 3168 грн.) та в рівних частках з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] судовий збір в розмірі 114 грн. 70 коп. На підставі викладеного, ст. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 212-215, 223, 224 ЦПК України,

Outcome: partial