Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

ТОВ «Сміла Енергоінвест» звернулося в суд з позовом, який в подальшому уточнювався, до [PERSON], посилаючись на те, що вони є постачальниками теплової енергії в будинок № 40- а по вул. Б. Хмельницького в м. Сміла, де власником квартири № 55, в якій обладнано індивідуальне опалення, є відповідач. Представник позивача зазначає, що обовязки по наданню послуг з централізованого опалення місць загального користування виконує належним чином, надаючи відповідачу теплову енергію в тому числі за період з жовтня 2010 року по листопад 2015 року в повному обсязі та належної якості, проте відповідачка [PERSON] ухиляється від своєчасного проведення розрахунків за спожите тепло, що призвело до утворення заборгованості, загальний розмір якої становить 919 грн. 78 коп. Згідно п. 28 Правил, затверджених постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року споживачі, які встановили у квартирі багатоповерхового будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відповідач надала до суду письмові заперечення в яких вказала, що позов не визнає, оскільки в підїзді її будинку відсутні опалювальні пристрої, а тому і сплачувати за послугу з централізованого опалення місць загального користування вона не повинна. В судове засідання призначене на 24 січня 2017 року відповідач не зявилась, але надала до суду заяву в якій вказала, що не має змоги прийняти участь у судовому засіданні в звязку з хворобою та просила відкласти розгляд справи. В судове засідання призначене на 9 березня 2017 року відповідач не зявилась, з невідомих суду причин, хоча про день та час судового розгляду справи була повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила та не надала заяв про відкладення розгляду справи. Тому справа розглядається за відсутністю відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням вимог встановлених законом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Рішенням виконкому Смілянської міської ради № 661 від 21 червня 2007 року, до якого внесено зміни рішенням виконкому Смілянської міської ради № 651 від 20 жовтня 2010 року, визначено виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді, яким в тому числі визначено і позивача. Також рішеннями виконкому Смілянської міської ради №652 від 20 жовтня 2010 року та № 261 від 22 квітня 2011 року встановлені тарифи на послуги з теплопостачання для населення. Починаючи з листопада 2014 року позивачу встановлені тарифи на послуги з теплопостачання для населення, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №146 від 17 жовтня 2014 року. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, їх учасниками відповідно є власник, споживач, виконавець, виробник. За ст. 20 цього ж Закону України споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Разом з тим, відсутність укладеного між сторонами договору не звільняє споживачів від оплати наданих їм житлово-комунальних послуг за затвердженими в установленому порядку тарифами, що прямо передбачено ч. 2 ст. 162 Житлового кодексу України та п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». На підтвердження своїх вимог позивач посилався на те, що за п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Також представник позивача посилалась на те, що відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків можуть бути акти цивільного законодавства та акти органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. В даному випадку такими є Постанова КМУ № 630 та рішення виконкому Смілянської міської ради про визначення надавачів послуги та встановлення тарифів на відповідні комунальні послуги. Крім того додатком до Наказу № 47 від 22 лютого 2008 року Мінжитлокомунгоспу являються рекомендації щодо застосування вказаної Методики, де зазначено, що в ній наведені розрахункові усереднені дані річного споживання теплової енергії на опалення МЗК для будинків, зведених за типовими для всіх областей України проектами масових серій до 1995 року, за умов додержання закладених в проекті архітектурно-конструктивних та інженерних рішень, якими можна скористатися для розрахунків при відсутності проектних даних. Розрахунок вартості відповідної послуги проводиться згідно СніП2.04.05-91. Також з пояснень представника ТОВ «Смілаенергоінвест» вбачається, що оплата за опалення МЗК є фактично компенсацією втрат, які несе теплопостачальна організація при наданні послуг з теплопостачання, в тому числі і до багатоповерхових будинків. Компенсація цих втрат визначена відповідною Методикою, якою користується і позивач при здійсненні нарахувань. Опалення МЗК здійснюється через втрати тепла на розподільчих трубопроводах у підвалах, огороджувальних конструкціях, якими є стіни квартир, де здійснюється централізоване теплопостачання, та за рахунок труб подачі тепла, що йдуть по квартирах у перекриттях між поверхами. Для визначення втрат на розподільчих трубопроводах, в зв'язку зі скаргами споживачів послуги, у 2011 році у всіх будинках була проведена перевірка стану ізоляції на цих трубопроводах, визначена їх довжина та діаметр, про що складено відповідні акти по кожному будинку. В будинку, де проживають відповідачі така перевірка також була проведена з зазначенням, по яких трубах дотримано нормативів щодо їх ізоляції та по яких ні(а.с.16). Оскільки даний будинок є типовим, побудови до 1995 року, то при розрахунку плати за МЗК, враховуються втрати тепла на розподільчих трубопроводах, що відповідають нормативу при будівництві, хоча фактично ці втрати є більшими. Крім того через високу плату за МЗК, яка виходить при нарахуванні з читким дотримання вимог Методики, підприємство прийняло рішення про взяття на себе частини втрат та з лютого 2013 року при здійсненні розрахунків враховується лише показник по розподільчих трубопроводах у підвалах, без врахування втрат через огороджувальні конструкції та міжповерхові перекриття, а також враховується усереднений 4% процент втрат від теплового навантаження на будинок, оскільки нормативними документами він передбачений в межах від 2% до 7%. Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості (а.с.15) . Посилання відповідача в письмових запереченнях на те, що в підїзді її будинку місця загального користування не опалюються з 2009 року так як прилади опалення відсутні, а носій теплової енергії вийшов з ладу, а тому нарахування відповідної плати є незаконною, не є достатнім доказом для відмови в задоволенні вимог позивача. Так, будинок в якому проживає відповідач є типовим, побудови до 1995 року, тому відповідно до п.1.3 Методики позивачем здійснюються відповідні розрахунки, як для такого, що обладнаний системою опалення МЗК, при цьому відповідно до розяснення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ України відсутність опалювальних приладів не підтверджує відсутності системи опалення у місцях загального користування. В свою чергу відповідач під час розгляду справи судом не надав суду доказів, що підтверджували б факт побудови будинку № 40-а по вул. Б. Хмельницького в м. Сміла за індивідуальним проектом, що зумовлює відсутність системи опалення місць загального користування. За таких обставин правомірність розрахунку, наданого позивачем, наявними в справі доказами не спростована. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Суд не приймає докази надані відповідачем на підтвердження того, що в підїзді відсутні засоби опалення, якими відповідач доводив свої письмові заперечення щодо відсутності обігріву місць загального користування безпосередньо в підїзді, як неналежні. Оскільки в позовних вимогах не йдеться про врахування при здійсненні розрахунку оплати відповідної послуги, факту опалення підїзду. Таким чином судом встановлено, що нарахування оплати за МЗК товариством здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідач послугу фактично отримує, відповідно до існуючих нормативних документів, а тому повинен її оплачувати, в звязку з чим позов підлягає до часткового задоволення. Витрати по справі у вигляді судового збору складаються з двох платежів: за видачу судового наказу та подання позову. Оскільки повернення витрат за видачу судового наказу не передбачено діючим законодавством, з відповідача необхідно стягнути лише витрати по справі в сумі 769 грн. На підставі ст. ст. 67, 68 ЖК України, ст.ст. 509, 526, 714 ЦК України, ст. ст. 19, 20 ЗУ „Про житлово-комунальні послуги, ст. ст. 24, 25 ЗУ „Про теплопостачання,

Outcome: approved