Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 25 624,09грн. за послуги з централізованого опалення. Представником позивача заяву обгрунтовано тим, що ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» створена у квітні 2012р. з метою експлуатації котельні, що знаходиться по [ADDRESS] та прилеглих до неї теплових мереж. Товариство має право проводити господарську діяльність у сфері теплопостачання, зокрема виробляти теплову енергію, транспортувати вироблену енергію магістральними тепловими мережами та постачати її різним категоріям споживачів. До створення ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» вищевказану котельню експлуатувала теплопостачальна організація ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго». У зв`язку з тим, що позивач перебуває в процедурі банкрутства, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради прийняв рішення від 10.09.2020 №943 про забезпечення ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» теплом споживачів, підключених до мереж котельні на вул.Індустріальна. Таким чином до жовтня 2020 позивач надавав послугу з централізованого опалення споживачу [PERSON] . В зв`язку з тим, що відповідач не вносив плати за комунальні послуги, станом на 31.01.2021 року заборгованість складає 25 624,09грн. Тому, просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по справі. Представник позивача подала суду клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача подано через канцелярію суду відзив на позов, зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги. Зокрема, в заперечення поданих тверджень позивача вказав, що позивач не має ліцензії на ведення діяльності по наданню споживачам послуг з виробництва, постачання та транспортування теплової енергії, яка підлягає обов`язковому ліцензуванню, оскільки строк дії ліцензій закінчився ще 21.06.2017, а подані суду ліцензії мають ознаки підроблення, що на думку відповідача свідчить про ведення позивачем підприємницької діяльності незаконно. Крім того, відповідач вважає безпідставними позовні вимоги, оскільки між позивачем та відповідачем відсутні договірні відносини. А вимога про стягнення заявленої заборгованості спростовується тим фактом, що позивачем не доведено наявності заборгованості за надані послуги будинку [ADDRESS] , де розташована квартира відповідача, що на переконання відповідача вказує на повну сплату послуг щомісяця, тобто позивач вже отримав оплату за надану теплову енергію в будинок згідно показників лічильника, а отже позивач намагається через суд стягнути надуману заборгованість. Позивачем заявлено, що його квартира відключена від мереж центрального опалення, що підтверджується дозволом на влаштування автономних систем теплопостачання. Позивачем заявлено про застосування судом загального трирічного строку позовної давності. До канцелярії суду 17.05.2021 позивачем подано відповідь на відзив відповідача. Представником відповідача 27.05.2021 до суду подано заперечення щодо відзиву на позов. В судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, ознайомившись із змістом позовної заяви та відзиву на позовну заяву, а також документами, які бути долучені представниками сторін до даних заяв по суті справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідач зареєстрований за адресою: квартира [ADDRESS] , який знаходиться на території діяльності позивача, а отже, проживає в квартирі будинку, який забезпечується тепловою енергією від котельні, що знаходиться по [ADDRESS] . Тимчасово проживає в США. ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» було створене в квітні 2012 року та відповідно до рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 26.07.2012 №508 визначено виконавцем послуг із централізованого опалення та підігріву води для населення, яке обслуговується від котельні, що знаходиться по [ADDRESS] . Постановою НКРНК «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води для потреб населення ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» від 31.03.2016 №1171 зі змінами №1101 від 09.06.2016; Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківського комітету Івано-Франківської міської ради «Про тарифи на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» від 09.11.2017 №940; Рішення виконавчого комітету Івано-Франківського комітету Івано-Франківської міської ради від 05.09.2018 №968; Рішення виконавчого комітету Івано-Франківського комітету Івано-Франківської міської ради «Про тарифи на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» від 31.10.2019 №1271. Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №-630, плата за надані послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обовязок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В силу ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору. Відповідно до наданої суду представником позивача в якості додатків до позовної заяви довідки про розрахунки за надані комунальні послуги протягом серпня 2017-січня 2021 споживачу [PERSON] сформувалась заборгованість за вказаний період у розмірі 25 624,09грн.(а.с.6) Відповідно до п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Будинок, в якому проживає відповідач, обладнано будинковим приладом обліку теплової енергії, а надана представником відповідача копія довідки Голови ОК «Сорохтея» №931 від 01.12.2016 вказує про відключення квартири відповідача на момент встановлення такого лічильника від централізованого теплопостачання. Позивач до жовтня 2020 надавав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання споживачам, які обслуговуються від котельні, що знаходиться по [ADDRESS] , на підставі ліцензій серії АВ №597517, №597518, 597519 з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, що затверджені рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22.06.2012 №235. Щодо доводів представника відповідача відносно безпідставності повноважень позивача у зв`язку з неправомірністю ведення ним діяльності через відсутність ліцензій на надання таких послуг. Судом встановлено, що відповідно до положень ч.6 ст.21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015, який набрав чинності 28.06.2015, ліцензії, які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформлені відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк. Згідно Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01.09.2015 №2251, яка оприлюднена 10.09.2015 «Про переоформлення ліцензій на виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, виданих ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» відповідно до ст.21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та Указу Президента України від 10 вересня 2014 року № 715 «Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» прийнято рішення переоформити ліцензії АВ № 597517 на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), АВ № 597518 на право провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, АВ № 597519 на право провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, видані ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» (код ЄДРПОУ 3816272, м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, буд. 34), на безстрокові. Крім того, відповідні обставини вже встановлені, а оцінка доказам, які підтверджують чи спростовують такі обставини надана судом апеляційної інстанції під час розгляду справи №344/14522/16-ц. Разом з тим, під час розгляду справи №344/14522/16-ц за позовом ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення в сумі 11 008,61грн. за період з серпня 2012 по липень 2017 судом встановлено, а отже між тими ж сторонами, що договір між позивачем та відповідачем не укладався, при цьому суд вказав, що обов`язок по укладенню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. А тому правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Стосовно тверджень представника позивача про те, що квартира, яка належить відповідачу, а саме квартира [ADDRESS] відключена від мережі центрального опалення, то суд дав оцінку наявності будинкового лічильника, як підстави для нарахування плати, проте вважав не доведеним факт відключення від мережі теплопостачання квартири відповідача. Судом під час розгляду даної справи встановлено, що представником позивача не подано суду додаткових доказів чи обґрунтувань правомірності своєї позиції в контексті доведення реалізації відповідачем як споживачем права на влаштування автономної системи теплопостачання у квартирі, ніж ті, що були досліджені судами у справі №344/14522/16-ц та стосовно яких судами встановлені обставини, надано оцінку та зроблені висновки. Зокрема, стороною відповідача не надано суду акту за участю теплопостачальної організації, який є відповідно до положень Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого постачання опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 №4, завершальним етапом проходження встановленої законодавством процедури відключення від мереж централізованого опалення. Таким чином, відповідачем не реалізовано отримане право на відключення його квартири від центрального опалення у порядку встановленому законодавством, а отже і підстави для припинення нарахувань за надані послуги відсутні. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від сплати за надані послуги. Відповідно до ч.4, 5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Щодо доводів сторони відповідача про застосування судом наслідків спливу позивачем строку позовної давності. Зокрема, відповідачем заявлено, що оскільки позивач звернувся із заявою 01.04.2021, то заявлені вимоги лише можуть бути за період нарахування з 01.04.2018, а не з серпня 2017. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Стороною відповідача подано до суду заяву про застосування під час розгляду справи строків позовної давності. З даного приводу слід вказати, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 712/8916/17 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги сформулювала наступні висновки. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року). Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. А відтак суд погоджується із доводами сторони відповідача щодо заявлення позову поза межами встановленого законом строку позовної давності, а тому в зв`язку із зверненням до суду із позовною заявою в квітні 2021 року до розгляду підлягає питання правомірності стягнення нарахованої заборгованості за період з квітня 2018 по квітень 2021 років. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 757/29813/17-ц дійшов правових висновків про те, що факт реєстрації місця проживання в квартирі не впливає на обов`язок внесення власником квартири плати за житлово-комунальні послуги встановлені договором або законом. Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. А тому суд вважає, що позивач має право звертатися із позовом в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 19356,32 грн. за період з 01.04.2018 по 01.04.2021 року. В той же час рішення суду має відповідати засадам справедливості, і з цього приводу суд вказує таке. Як зазначалося вище, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. В той же час, наявна судова практика з приводу вирішення питання про стягнення грошових коштів за надані послуги вказує, що предметом доказування є насамперед факт отримання таких послуг та подальше використання їх результату, а не лише наявність первинних документів про надання таких послуг. Тобто, Верховним Судом однозначно висловлено позицію щодо недостатності самого факту наявності первинних документів для підтвердження факту надання послуг, але й отримання послуг повинно бути підтверджене належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які б свідчили про використання результату отриманої послуги (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 18 березня 2020 року у справі № 927/986/17 ). Правові позиції Верховного суду є обов`язковими і покликані забезпечувати сталість та єдність судової практики. Враховуючи те, що в квартирі відповідача відсутні тепломережі, якими транспортується та постачається теплоенергія в квартиру, а не до будинку, в якому розміщена квартира, то суд не заперечуючи факт постачання послуг до будинку все ж не може констатувати повноцінний факт отримання такої послуги і користування нею відповідачем, а тому вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки розпочавши офіційну процедуру відключення від мережі теплопостачання позивач все ж не оформив її в установленому законом порядку. Тому, оскільки судом встановлено, що наявна заборгованість в сумі 19356,32 грн. за період з 01.04.2018 по 01.04.2021, з огляду на відсутність документального оформлення відключення квартири від централізованого опалення слід задовольнити позов частково і стягнути з відповідача заборгованість з послуг опалення без врахування абонентської плати за період з 01.04.2018 по 01.04.2021 в сумі 4389,09 грн. і стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 13890,83 грн. за цей же період, що на переконання суду буде відповідати вимогам співмірності та доцільності. Окремо суд зауважує представнику відповідачу про неприпустимість повторювання жодних припущень, висловлювань та надання оцінки рішенням судів, котрі набули законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, ст.ст. 11, 15, 16, 509, 510, 526 ЦК України, ст.ст. 13, 78, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial