Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2012 року, від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. [PERSON] 12.03.2018 року звернулася з позовом до суду про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, у них часто виникали безпідставні сварки та стосунки погіршувались. З жовтня 2016 року припинили сімейні стосунки, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Переконана, що шлюб носить формальний характер, а подальше сумісне життя та збереження сімї є неможливим та недоцільним. Крім того, просила визначити місце проживання дитини з нею, за адресою: смт. Рудно, вул. Л. Українки, 13. При цьому, 24.04.2018 року до початку розгляду справи по суті, позивач [PERSON] подала заяву про залишення без розглядупозову в частині визначення місця проживання дитини. В судовому засіданні позивач та її представник позов в частині вимог про розірвання шлюбу підтримали, посилаючись на мотиви такого, позов просять задовольнити. Крім того, позивач доповнила, що з жовтня 2016 року з відповідачем проживають окремо та не підтримують жодних стосунків, просить не надавати строку для примирення та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце цього засідання, в підготовче судове засідання не зявився, разом з тим, 18.04.2018 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив, у якому підтвердив факти наведені позивачем у позовній заяві, проти розірвання шлюбу не заперечує та просить позов задовольнити. За таких обставин, оскільки відповідач подав заяву та визнав позов, відповідно до положень ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони зареєстрували шлюб 15 вересня 2012 року у Франківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 519 (а.с.4), в якому мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Також встановлено, що сторони з жовтня 2016 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, припинили сімейні стосунки. Позивач примирення вважає неможливим та наполягає на розірванні шлюбу. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає. Суд приймає до уваги позицію відповідача про визнання позову і його бажання розірвати шлюб. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сімї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини [PERSON], то така підлягає залишенню без розгляду, виходячи з наступного. Відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. У відповідності до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивачем, до початку розгляду справи по суті, подано заяву про залишення позову в частині визначення місця проживання дитини без розгляду, тому відповідно до положень ч. 2\~ст. 200 ЦПК України\~суд приходить до висновку, що таку слід слід залишити без розгляду в підготовчому засіданні.

Outcome: approved