Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) «ВЕЛЛФІН» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свій позов мотивує тим, що 03.12.2016 року між товариством та [PERSON] укладено договір позики № 102052 в електронній формі, за умовами якого останній отримав кредит шляхом перерахування коштів на картковий рахунок в розмірі 1201,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності строком на 15 днів зі сплатою відсотків. Однак, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання і станом на 20.12.2019 року заборгованість за кредитним договором складає 51375,30 грн., з яких: 1201,00 грн. основний борг; 19281,37 грн. заборгованість по відсотках; 30892,93 грн. заборгованість за простроченими відсотками. На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача в користь позивача вказану заборгованість та понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 03.01.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до початку судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом з`ясовано, що 03.12.2016 року відповідач [PERSON] у встановленому п.п. 4.1, 4.2. Правил порядку, оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів заявки (а.с. 15-18). На підставі заповненої відповідачем заявки 03.12.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено договір позики № 102052, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 1201 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику через п`ятнадцять днів та сплатити проценти (а.с. 19-23). На виконання умов укладеного між сторонами договору позики, позивачем на картковий рахунок відповідача була перерахована зазначена в договорі сума позики, що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно з договором про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року (а.с. 25). Судом встановлено, що у порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та у визначений термін позику не повернув. І як слідує із розрахунку, наданого позивачем, станом на 20.12.2019 р. [PERSON] нараховано заборгованість за кредитним договором в сумі 51375,30 грн., з яких: 1201,00 грн. основний борг; 19281,37 грн. заборгованість по відсотках; 30892,93,18 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 24). Однак, суд не може погодитись з вищенаведеними нарахуваннями позивача, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що відповідач заповнював анкету клієнта для отримання кредиту, вносячи до анкети свої особисті дані та завантажуючи до вказаної анкети скановані копії документів та підтвердив свою згоду щодо підписання договору електронним підписом (а.с. 15-18). Згідно ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12\~вказаного Закону передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Також, відповідно до частини першої, другої ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що договір позики було укладено та підписано в електронній формі відповідно до змісту заповненої відповідачем заявки від 03.12.2016 року і такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046\~ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з матеріалів справи відповідач умови договору № 102052 від 03.12.2016 року належним чином не виконав та суму боргу не повернув. А тому отримана позика підлягає стягненню в примусовому порядку. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування позикою, суд приходить до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до умов договору 03.12.2016 року позивач надав [PERSON] кошти в сумі 1201 грн. строком на 15 днів зі сплатою процентів за користування позикою (а.с. 19-23). Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (пункт 54 постанови) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. За таких обставин, враховуючи зміст пунктів 1.2, 1.3 Договору, проценти за користування позикою нараховуються лише в межах 15 днів й після спливу вказаного строку проценти за користування кредитом не підлягають нарахуванню згідно умов договору. Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по сплаті процентів за користування позикою за період з 03.12.2016 року по 18.12.2016 року в розмірі 292,12 грн. підлягають задоволенню, а інші - про стягнення процентів за користування позикою за період з 19.12.2016 року по 20.12.2019 року до задоволення не підлягають. Отже, зважаючи, що відповідач зобов`язання належним чином не виконав, то наявні підстави лише для часткового задоволення позовних вимог у сумі 1493,12 грн., в тому числі 1201 грн. - сума позики, 292 грн. 12 коп. - проценти за користування коштами. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає до задоволення вимога позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 55,83 грн.

Outcome: partial