Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

ТОВ «Перспектива Інвестмент» 17 липня 2015 року звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу, припинення права власності, визнання права власності і зобовязання вчинити певні дії, позовні вимоги не змінювалися, не уточнювалися і не доповнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах посилається на те, що 27 лютого 2013 року ТОВ «Перспектива Інвестмент» уклало з відповідачем договір купівлі-продажу квартири, згідно умов якого позивач повинен передати у власність відповідачу квартиру № 18 містобудівного ансамблю «Крутогірний» - комплекс «Західна Башта», що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Дзержинського, будинок № 35 Б, корпус № 1, загальною площею 94.4 кв. м., а відповідач зобовязався сплатити позивачу вартість вказаного житла в сумі 543000 грн. шляхом перерахування цих коштів на рахунок позивача в день підписання договору. Позивачем умови договору були виконані і в цей день квартира була нотаріально оформлена на відповідача, але останній коштів в рахунок вартості вказаного житла позивачу не перерахував, на себе право власності на цю квартиру оформив, тобто фактично допустив обман стосовно умов і правил договору купівлі-продажу (належна оплата вартості житла), внаслідок чого порушені права позивача, а отже цей договір зараз не відповідає його (позивача) внутрішній волі, тому повинен бути розірваним. На його звернення до відповідача про зясування обставин вказаного та укладання договору, боргу, спірне питання вирішене не було, була відмова. Позивач вважає вказане протиправним і порушуючим його права, а тому і звернувся в суд з цим позовом. Вважає позивач дії відповідача по укладанню і виконанню умов договору неправомірними, зобовязання повинно бути законним, виконуваним і справедливим. Просили суд розірвати вказаний договір, припинити право власності на цю квартиру за відповідачем. визнати право власності на вказане житло за позивачем і зобовязати відповідача повернути вказану квартиру позивачу, задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК України, про причини не явки суду не повідомив. Позов, на думку суду, вказаним фактично визнав, просив справу розглянути без його участі. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 27 лютого 2013 року ТОВ «Перспектива Інвестмент» уклало з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу квартири, згідно умов якого позивач повинен передати у власність відповідачу квартиру № 18 містобудівного ансамблю «Крутогірний» - комплекс «Західна Башта», що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Дзержинського, будинок № 35 Б, корпус № 1, загальною площею 94.4 кв. м., а відповідач зобовязався (пункт 2.1 договору) сплатити позивачу вартість вказаного житла в сумі 543000 грн. шляхом перерахування цих коштів на рахунок позивача в день підписання договору. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідачем було порушено умови вказаного договору купівлі-продажу в частині перерахування коштів за житло. Позивачем умови договору були виконані і в цей день квартира була нотаріально оформлена на відповідача, але останній коштів в рахунок вартості вказаного житла позивачу не перерахував, на себе право власності на цю квартиру оформив, тобто фактично допустив обман стосовно умов і правил договору купівлі-продажу (належна оплата вартості житла), внаслідок чого порушені права позивача, а отже цей договір зараз не відповідає його (позивача) внутрішній волі, тому повинен бути розірваним. На його звернення до відповідача про зясування обставин вказаного та укладання договору, боргу, спірне питання вирішене не було, була відмова. Позивач вважає вказане протиправним і порушуючим його права, а тому і звернувся в суд з цим позовом. Вважає позивач дії відповідача по укладанню і виконанню умов договору неправомірними, зобовязання повинно бути законним, виконуваним і справедливим. В добровільному порядку питання не вирішене і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до пункту 8 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» «Відповідно до частини першої статті 215 ЦК (435-15) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 210, 640 ЦК (435-15) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору: не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. (...) Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають від\-мовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК (435-15)(набуття, збереження майна без достатньої правої підстави) Отже, у випадку задоволення позову про визнання договору розірваним, позивач має право заявити вимогу про застосовування наслідків такого розірвання правочину, передбачених частиною першою статті 216 ЦК України, що і було зроблено позивачем. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного су\-дочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на під\-ставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім пере\-конанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому до\-слідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнят\-ті. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 7 ЦК України за звичаєм ділового обороту ризик покладається на ту сторону в правочині, яка має невиконані зобов'язання по відношенню до іншої сторони правочину (ст. 526 ЦК України). Оспорюваним кредитним договором обов'язок по поверненню суми кредиту покладається на позичальника, тож валютні ризики несе позичальник як сторона, яка має невиконані зобов'язання за кредитним договором. Судом встановлено, що відповідач договір купівлі-продажу уклав, квартиру прийняв і зареєстрував на себе. Але кошти за неї, що зазначені в цьому договорі, не сплатив. Відповідач свідомо звернувся до позивача з метою отримання вказаного житла та згідно умов договору підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов'язки за договором і погоджується з ними. Зміна обставин, на які може посилатися відповідач ніяким чином не пов'язана з умовами виконання договору. Позивач свої зобов'язання по договору виконав, відповідач, в свою чергу, отримав те, на що розраховував вказану спірну квартиру для своїх потреб. Відсутність у позичальника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання у розумінні вимог статті 617 ЦК України. А стаття 625 ЦК України прямо вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, оскільки це прямо передбачено статтею 629 ЦК України. Щодо надання відповідачу необхідної інформації відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» слід зазначити, що з вказаною інформацією відповідач був ознайомлений у повному обсязі та у відповідності до чинного законодавства України, що підтверджується особисто ним підписаним договором купівлі-продажу, до підписання якого він детально ознайомився з текстом даного договору та додатків до нього, він був ознайомлений та згодний з умовами купівлі-продажу, які були йому надані у письмовій формі. Згідно цих документів підтверджено факт надання позивачу повної інформації про умови купівлі-продажу у позивача житла, а саме: мету, форму його забезпечення; суму угоди і вартості житла, порядок оплати, перелік розрахунків, пов'язаних з укладанням договору (адміністративні розрахунки, розрахунки на страхування, юридичне оформлення та т.п.), строк та інш.. За загальним правилом, закріпленим у ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Позивач в цьому випадку розраховував на отримання коштів за продану ним квартиру відповідачу, але не отримав їх з вини відповідача. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцю повну ціну переданого товару. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями позивача відповідачу було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями позивача і підлягають відновленню чи повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивача заперечує будь-які інші домовленості і зобовязання стосовно відповідача (крім передбачених договором і законом), а відповідач цього не довів, можливе твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань є припущенням. Не може суд прийняти до уваги можливу позицію відповідача стосовно не визнання позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та розірвати договір купівлі-продажу квартири від 27 лютого 2013 року, укладений між ТОВ «Перспектива Інвестмент» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1741, припинити право власності [PERSON] на квартиру № 18 містобудівного ансамблю «Крутогірний» - комплекс «Західна Башта», що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Дзержинського, будинок № 35 Б, корпус № 1, загальною площею 94.4 кв. м., яка складається з: 1 хол, 2 санвузол, 3 житлова, визнати за ТОВ «Перспектива Інвестмент» право власності на вказану квартиру, зобовязати [PERSON] повернути ТОВ «Перспектива Інвестмент» квартиру № 18 містобудівного ансамблю «Крутогірний» - комплекс «Західна Башта», що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Дзержинського, будинок № 35 Б, корпус № 1, загальною площею 94.4 кв. м., яка складається з: 1 хол, 2 санвузол, 3 житлова, а також стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Перспектива Інвестмент» сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 3654 грн. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про розірвання договору купівлі-продажу, припинення права власності, визнання права власності і зобовязання вчинити певні дії в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved