Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2011року по 2013рік. Від цього шлюбу 25 листопада 2011 року у них народився син [PERSON]. Однак спільне життя між сторнами не склалося і в 2013 році рішенням Золотоніського міськрайонного суду шлюб між сторонами було розірвано. Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів на своє утримання із 120грн. до 340грн. та стягнути із [PERSON] додаткові витрати на дитину в розмірі 71.388,00грн. Свої позовні вимоги вона та її законні представники за довіреністю [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали та пояснили наступне. З відповідача у відповідності до виконавчого листа, виданого Золотоноіським міськрайсудом 23.07.13р., стягуються щомісячно на її користь аліменти на утримання її, колишньої дружини, до досягнення сином [PERSON], 25.11.2011р. народження, трирічного віку в твердій грошовій сумі 120 гривень щомісячно тобто до 26.11.2014 року. У відповідності до ст.192 ч.1 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом збільшено за рішенням суду у разі зміни матеріального стану, погіршення здоровя стягувача. Як заявили в судовому засіданні законні представники позивача, на сьогоднішній день обставини, які склалися в сімї позивача, зокрема хвороба дитини, лікування якої потребує додаткові сили, та враховуючи те, що вона є інвалідом другої групи, хвороба дитини також впливає на мій стан здоровя, виникла необхідність у додаткових витрат на лікування позивача. А тому, як вважають представники позивача, є всі підстави для збільшення розміру аліментів на утримання дружини з твердої грошової суми в розмірі 120 гривень до твердої грошової суми в розмірі 340грн. Також в судовому засіданні законні представники позивача пояснили, що дитина [PERSON], 25.11.2011р.н. має уроджене захворювання із діагнозом - затримка сато-кіннетичного розвитку, синдром рухових розладів, мязової дистонії як наслідок перинатального ураження центральної нервової системи, сепсис бактеріальний, А дерматит, гостре респіраторне захворювання, фарингіт, Функціональні розлади шлунково-кишкового тракту, дисфункція білліарної системи, інтоксикаційний синдром неясного. Курс лікування даного захворювання потребує великих витрат. Дитина перебуває під постійним наглядом медичних закладів. Витрати на курс лікування та проходження медичних обстежень дитини, вона здійснює самостійно і виключно по рецептурним медичним документам, та офіційних медичних рекомендаціях. За період із липня 2012 року і час подання позову нею було фактично витрачено на ліки, медичне обстеження, спеціальне харчування, спеціальний одяг та взуття, засоби спеціального характеру, та засоби догляду та гігієни - суму в розмірі 39.493грн. 92коп. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стяґнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що зумовлені особливими обставинами. У даному випадку, як вважають представники позивача, мова йде про притягнення відповідача до участі у додаткових витратах, а не про додаткове стягнення аліментів. Тому розмір суми, яка стягується, має визначатися залежно від реально понесених чи передбачених витрат і не може бути визначений у частковому відношенні до заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до рекомендацій медичних закладів, в яких дитина проходить курс лікувань, необхідно буде пройти медичне обстеження, а саме магнітно-ядерний резонанс головного мозку, додатково придбати осіннє та зимове ортопедичне взуття, спеціальне харчування, яке дитина отримує щомісячно на суму 800 грн., а також курс санаторно-курортного лікування. Передбачувані витрати на вищевказані медичні заходи складають 27 095грн.00 коп. На день подання позову фактично зазнані витрати на дитину, [PERSON], 25.11.2011р.н., складають 39.493грн.92 коп., передбачуваними витратами на підставі рекомендацій лікарів є кошти в сумі 26.295гривень, та спеціальне харчування до кінця 2013 року, яке складає 5600 грн. Разом ця сума складає 71.3888грн. 92коп. Заявою від 29.07.13р. позивач [PERSON] збільшила розмір відшкодування до 75.081грн.67коп. Заявою від 25.02.2015р. розмір суми, яку позивач просить стягнути з відповідача в якості понесених витрат на лікування дитини, було зменшено і на даний час становить 42.091грн. 92коп. Саме цю суму просять стягнути законні представники позивача на користь позивача разом із збільшенням розміру аліментів на її утримання. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю адвокат [PERSON] позовні вимоги визнали частково. При цьому відповідач пояснив, що він є інвалідом 2-ї групи з діагнозом - ДЦП, нижній глибокій спастичний параперез з порушенням функції ходьби. 3 11.07.2013р. по 22.07.2013р. він знаходився на стаціонарному лікуванні у державному закладі «Спеціалізована медико-санітарна частина № 14» в місті Сміла. Після лікування він отримав направлення в Черкаську обласну поліклініку до невропатолога, травматолога на консультацію з діагнозом - ДЦП, нижній глибокій спастичний параперез з порушенням функції ходьби. Окрім пенсії, як заявиви відповідач, він не має жодних доходів, оскільки не може працювати через неробочу группу інвалідності. Відповідач не погоджується із вказаною сумою стягнення тому, що на сьогоднішній день, він перебуває в дуже важкому моральному та матеріальному становищі, хворіє, не зважаючи на всі перераховані обставини намагається вчасно сплачувати присудженні аліменти на колишню дружину та дитину. Однак його матеріальний стан, не зважаючи на бажання сплачувати аліменти в більшому розмірі, не дозволяє сплачувати аліменти на утримання дружини в та дитини ще в більшому розмірі, ніж уже сплачується, так як єдиним джерелом його існування є пенсія,розмір якої становить всього 907.86грн. Після сплати аліментів розмір його доходів складає 445.86грн, що становить менше половини його доходів. На залишок цих коштів він забезпечує себе одягом, харчуванням, не кажучи про необхідність сплачувати кошти за комунальні послуги. Власного нерухомого майна він не має, тому проживає разом з батьками. Він розуміє свій батьківський обовязок приймати участь у вихованні дитини, має дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов, сплачувати аліменти на дитину та дружину. Однак він не може сплачувати аліменти в більшому обсязі, як то передбачено чинним законодавством України. Тому просить відмовити у задоволенні цих позовних вимог. Що стосується позовних вимог щодо задоволення додаткових витрат на дитину, то він визнає ці вимоги частково. Він вважає, що позов в цій частині не може бути задоволено в повному обсязі оскільки факти, викладені в позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам справи. Деякі докази, на його думку, подані позивачем по справі, є неналежними, не достовірними, не мають жодного відношення до справи. Так деякі витрати, які подані як письмові докази в підтвердження позовних вимог, сплачені не від імені позивача по справі. Копії деяких письмових доказів з аптек у вигляді фіскальних чеків носять, на його думку, сумнівний характер та не підтверджуються лікарняними виписками, рецептами та рекомендаціями лікарів, а ті корті співпадають з рекомендаціями лікарів, не співпадають з періодами їх призначеннями, які вимірюються роками. Відсутня ідентифікація про їх платника. В матеріалах справи є недійсні чеки, квитанції, про що вказано на самих чеках. Переважна більшість письмових доказів є такими, які не належать до додаткових витрат на утримання дитини, що викликані особливими обставинами. Витрати на іграшки, одяг, засоби гігієни, харчування з продуктових магазинів, відносяться до повсякденних витрат на утримання дитини, які не є, на його думку, додатковими витратами на дитину. На них відповідачем сплачуються аліменти, а тому такі позовні вимоги не можуть бути задоволені в повному обсязі. Відповідач та його представник вважають, що вимоги позивачки в цій частині позову підлягають до задоволення частково, в сумі (1041,22:2) - 520,61грн., які він має понести як Відповідач у додаткових витратах на дитину. Тому він згоден сплатити цю суму. Відповідач сплачує аліменти на утримання дитини і вважає, що додаткові витрати на дитину повинні сплачуватись батьками в рівних частинах пропорційно до понесених сум за додатковими витратами. При цьому він заперечує щодо додаткових витрат, які будуть понесені в майбутньому, так як вважає, що ці витрати на даний час не можуть бути вирахувані в точному грошовому еквіваленті. Суд, заслухавши пояснення сторін та представлені ними доводи та міркування, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суд, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду у разі зміни матеріального стану, погіршення здоровя когось із них. Відповідно до виконавчого листа по справі № 2306/2765/12 з [PERSON] стягуються на користь позивачки аліменти на її утримання до досягнення сином - [PERSON], 25.11.2011року народження, 3-річного віку в твердій грошовій сумі 120грн. щомісячно, тобто до 26.11.2014р. Статтею 76 СК України передбачено право на утримання після розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.76 СК після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надати матеріальну допомогу. Рішенням суду від 23.07.12р. з [PERSON] стягуються аліменти на користь його колишньої дружини [PERSON] на її утримання до досягнення їхньою дитиною трирічного віку, тобто до 26.11.14р. Таким чином із відповідача вже стягуються аліменти на утримання позивача. Для збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача, [PERSON] повинна була надати певні докази, які могли б свідчити про те, що у її колишнього чоловіка відбулася зміна матеріального становища, а у неї погіршився при цьому стан її здоровя. Як встановлено судом, позивач не надала суду жодних із беззаперечних, належних та допустимих доказів поліпшення матеріального стану відповідача. Надання позивачем до суду копії довідки МСЕК про встановлення їй групи інвалідності свідчить про потребу в аліментах на своє утримання. Але судом вже було прийняте таке рішення ще у 2012році. Жодних даних про погіршення стану здоровя за час, що сплинув з моменту прийняття вказаного рішення, позивачкою в судовому засіданні не надано. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього кодексу. На думку суду, позивачка не довела належними та допустимими доказами заявлену нею вимогу про збільшення розміру аліментів на її утримання. Що стосується стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню. У відповідності до п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами, можна притягати лише батьків. Суд вважає, що по багатьом позиціям, які вказані у позовних вимогах, докази в підтвердження понесених позивачем матеріальних витрат, в матеріалах справи відсутні. Деякі препарати знайшли своє підтвердження на(а.с.-94): Квитанція від 18.03.2013р. на а.с.94; Анальгін, димедрол, церукал, преднидазол на загальну суму 14,84 грн. Квитанція від 18.03.2013р на Церебролизин на загальну суму 96,78 грн. Квитанція від 23.03.13р. берлитион на загальну суму 79,51грн. Судом також при дослідженні матеріалів справи встановлено, що серед представлених суду доказів є такі, що не можуть бути належними, оскільки в них міститься інформація про оплату від імені іншої особи, а не позивачем (а.с.87,98, 122,154, 155,156-158,161,162,173,174,178,183-185,186-192). Серед матеріалів, які свідчать про понесені позивачем витрати, є такі є недійсними, про що вказано в них самих (а.с.106,107,145,152,167,168). Також позивачем додано до позовної заяви докази на витрати, які на думку суду, не відносяться до додаткових витрат на утримання дитини, що викликані особливими обставинами, оскільки вони є повсякденними витратами. Це такі витрати, як на іграшки, одяг, засоби гігієни, на харчування (а.с.. 85,101-105,108-121,125-137,141-144,146-151,153,160,164-166,172,173). На такі витрати передбачено стягнення аліментів, яке і відбувається незалежно від особливих витрат. Суд погоджується з думкою відповідача, що відповідно до довідки від 31.05.13р. Золотоніської центральної районної лікарні (а.с. 22), захворювання, яке має малолітній [PERSON], відноситься до «Переліку медичних показань» що мають право на отримання соціальної допомоги затвердженому наказом МОЗ №454 від 08.11.2001р. Дитина з 31.05.13р. має право на отримання допомоги за індивідуальною програмою реабілітації, за якою в тому числі ортопедичне взуття, у разі необхідності, видається безкоштовно. До введення в дію Програми реабілітацію позивачем було придбане ортопедичне взуття - Накладна №1 від 18.04.2013р. на суму 600,00грн. та - Накладна №2 від 20.04.2013р. суму 250,00грн. (а.с.123, 124). Ці суми суд визнає як додаткові витрати, повязані з особливими умовами. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Доказами, підтверджуючими особливі обставини, які привели до додаткових витрат на дитину, можуть бути документи про понесені витрати, зокрема, висновки МСЕК, судово-медичних експертиз, довідки медичних установ, а також інші документи, які свідчать, що дитина страждає тяжкою хворобою, в зв'язку з чим понесені витрати на соціальну і медичну допомогу, придбання ліків, протезування, т.п. При цьому розмір додаткових витрат повинен бути підтверджений довідками медичних установ щодо вартості медичних послуг, виписками із історії хвороби дитини стосовно використаних медикаментів, рецептами лікарів, рахунками і т.п. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього кодексу. В даному випадку, як встановлено судом, не всі розміри додаткових витрат підтверджені належними та допустимими доказами. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. При вирішенні даного позову, суд враховує матеріальний стан відповідача та чи є для нього понесення таких витрат посильним. Суд, при вирішенні позовних вимог, також приходить до висновку, що витрати на придбання бензину при поїздках позивача з дитиною до лікувальних установ на загальну суму 1339,99грн., також повинні бути відшкодовані відповідачем. Виходячи із принципу відшкодування половини понесених позивачем додаткових витрат на дитину (ст..141 СКУ), суд приходить до висновку, що відшкодуванню підлягає сума в розмірі 1190,55грн.

Outcome: dismissed