Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Сторони із 17 червня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання у них народилося двоє синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач належним чином не приймає участі в утриманні їх спільних дітей, позивач заявила до суду вимогу про стягнення із [PERSON] на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дітьми повноліття. Позивач у судовому засіданні позовну вимогу підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Додатково суду пояснила, що 17 червня 2006 року уклала шлюб із відповідачем у справі і має з ним двох малолітніх синів. Утримання дітей вимагає значних затрат, вона на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а відповідач зароблені гроші витрачає на свої особисті потреби і не надає дітям належної матеріальної допомоги. Просить стягнути з чоловіка аліменти на свою користь на утримання дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно. Відповідач позов визнав та не заперечив, щоб з нього стягували аліменти на утримання синів у заявленому розмірі. Ствердив, що він має постійне місце роботи, стабільний заробіток (7043 гривні), а також, що не зовсім правильно розпоряджається заробленими грішми. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення. Так, свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ № 015668 стверджується, що сторони з 17 червня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а свідоцтвами про народження (а.с. 4, 5) доводиться, що сторони мають двох спільних малолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідками виконавчого комітету Обухівської сільської ради № 1033 та № 1035 від 11 жовтня 2016 року (а.с. 6,7) стверджується заява позивача про те, що діти проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні. Таку обставину в судовому засіданні також не заперечує і сам відповідач. Із обставин, викладених відповідачем у судовому засіданні, вбачається, що він матеріально забезпечений, фізично здоровий, працевлаштований, має стабільний заробіток, не має інших утриманців, окрім спільних з позивачем синів (а.с. 8), а тому може надавати матеріальну допомогу на їх утримання. Нормами Сімейного кодексу України передбачено обовязок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обовязок є рівною мірою, обовязком як матері так і батька. Батьки зобовязані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Статтею третьою Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З урахуванням викладених вище обставин, положень ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів, обставини, що позивач нарівні з відповідачем має обовязок утримувати дітей, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та дітей буде визначення розміру аліментів як 1/3 частина від його заробітку щомісячно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Пунктом 1.1. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставку судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру визначено як\~\~1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 2 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 551 гривню 20 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 12 жовтня 2016 року.

Outcome: approved