Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН»(далі - позивач, ТОВ «ВЕЛЛФІН»), в особі свого представника Терно Олександра Віталійовича (далі - представник позивача)звернулосьдо Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою, яка надійшла 18.02.2020 р. поштовою кореспонденцією через відділення поштового зв`язку «Укрпошта»,до [PERSON] (далі - відповідач) в якій зазначає, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядженням Нацкомфінпослуг №2606 від 27.10.2015 р. зареєстровано в реєстрі фінансових установ за №16103225). 21.07.2017 р. між позивачем та відповідачем (позичальником) було укладено Договір позики №228341 в електронній формі (далі - Договір позики). Відповідно до умов п.1.1 Договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 4000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3 Договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів. Відповідно до п.1.4 дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору позики. ТОВ «ВЕЛЛФІН», в порядку встановленому п.1.4 Договору позики, на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 4000 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає позивачу технічну можливість для проведення операцій. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови Договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти, у передбачені строки не повернуті, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором позики у відповідача перед позивачем виникла заборгованість. Просить суд: стягнути з відповідача на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за Договором позики в розмірі 51136 грн. 16 коп. та судові витрати на оплату судового збору (а.с.2-5зворот). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 24.02.2020 р. по справі призначено підготовче судове засідання (а.с.35). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.04.2020 р. підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.52). В судове засідання, для розгляду справи по суті, представник позивача ТОВ «ВЕЛЛФІН» - не з`явився, клопотань про відкладення слухання справи до суду не надав,30.03.2020 р. представником позивача за довіреністю - Коцар О.С. було надано до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.41, 42). Крім того, у змісті п.4 вимог позовної заяви сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.5). В судове засідання, для розгляду справи по суті, відповідач [PERSON] , не з`явився, заяв або клопотань про розгляд справи у відсутності, про відкладення розгляду справи, відзову на позовабо заперечень проти позову - до суду не надав. Відповідач викликався до суду шляхом направлення судових повісток рекомендованою поштовою кореспонденцією через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку його місця проживання/перебування відповідно даних інформаційної довідки з Сектора реєстрації Енергодарської міської ради (а.с.34), проте, до суду повернулися поштові конверти судового відправлення з відмітками відділення поштового зв`язку «Укрпошта»: «адресат відсутній» (а.с.54, 57). Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. До суду не надходило повідомлень із зазначенням іншої адреси місця проживання відповідача, місце роботи відповідача суду не відомо. Відповідно до приписів п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судом. Підстав визначених ч.2 ст.223 ЦПК України для відкладення слухання справи суд не вбачає. Враховуючи зазначене, наявність сукупності умов визначених ч.1 ст.280 ЦПК України для розгляду справи в заочному провадженні, суд ухвалив: провести розгляд справи за відсутності учасників справи, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, ТОВ «ВЕЛЛФІН» є юридичною особою, зареєстрованою як фінансова установа відповідно до розпорядження №2606 від 27.10.2015 р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 27.10.2015 р. (а.с.7), основним видом діяльності якого, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є «інші види кредитування» (а.с.6). Наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» №2-1 від 27.10.2015 р. затвердженні Правила надання грошових коштів у вигляді позики, які розміщені на офіційному веб-сайті позивача https://creditup.com.ua та які надані суду у паперовому вигляді (далі - Правила) (а.с.8-14). Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Правил, заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства, оформлює заявку на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Товариство приймає рішення про надання чи відмову від надання позики в розмірі та на умовах зазначених заявником в заявці протягом 3 робочих днів з дати отримання заявки (п.5.4 правил). У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу, зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики - пункт 6.3 Правил. У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає Договір позики з товариством в особистому кабінеті - пункт 6.4 Правил. Для підписання електронної форми Договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету - пункт 6.7 Правил. Пунктами 6.10, 6.11, 6.12 Правил визначено, що товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики, на рахунок банківської платіжної картки зазначеної в заявці, перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами; датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частини 1, 2 статті 1047 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 р., який набрав чинності 30.09.2015 р. (далі - Закон України «Про електронну комерцію»), на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (частина 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями статті639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. На підставі заповненої відповідачем на сайті позивача заявки, роздруківка якого наявна у справі (а.с.15-18), між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем було укладено Договір позики №228341 від 21.07.2017 р. (далі - Договір позики) (а.с.19-23зворот). Пунктами 1.1, 1.2 Договору позики визначено, що позикодавець надає позичальнику на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 4000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позики у строк передбачений пунктом 1.5 даного договору. Позика надається позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту позикодавця (https://creditup.com.ua), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно п.1.3 Договору позики, строк позики складає 30 (тридцять) днів, позика має бути повернута згідно Графіку розрахунків (додаток до Договору) до 20.08.2017 р. Пунктом 1.5.1 Договору позики передбачено, що протягом строку позики, встановленого п.1.3 Договору, розмір основних процентів складає: 1,08 процента від суми позики, але не менше ніж 20 грн. за перший день користування позикою; 1,08 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3. цього Договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Крім того, відповідно до п.1.5.2 Договору позики, у разі, якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3 Договору, нарахування процентів встановлених пунктом 1.5.1 Договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково, до основних процентів, на вимогу позикодавця, позичальник зобов`язаний сплатити 2,72 процента від суми позики за кожен день прострочення. Згідно п.1.7 Договору позики - позика надається на споживчі цілі. В розділі 8 Договору позики «Реквізити та підписи сторін» зазначено, що цей договір підписано за допомогою електронного підпису (а.с.23). Отже, сторони Договору позики досягли згоди, що повернення позики та сплати процентів за користування позикою відповідно до умов зазначеного Договору позики та графіку розрахунків - п.3.1 Договору позики. Згідно Графіку розрахунків, що як зазначено в п.1.3 Договору позики є додатком до договору, міститься розрахунок заборгованості та термін сплати позики, відповідно до якого сума по договору складає 4000 гривень, дата погашення - 20.08.2017, сума до сплати процентів 1296 гривень, разом до сплати - 5296 грн. (а.с.23 зворот). Відповідно до приписів статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. ТОВ «ВЕЛЛФІН» (позивач по справі) надано до матеріалів позову Довідку щодо заборгованості за Договором (а.с.24), в якій сторона позивача зазначає про заборгованість станом на 10.02.2020 р.в загальному розмірі 142694 грн. 20 коп., яка складається з заборгованості за основною сумою позики - 4000 грн., 40339 грн. - заборгованість по відсоткам, 98355 грн. 20 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Разом з цим, позивач у вимогах позову просить лише про стягнення на свою користь з відповідача заборгованості за Договором позики в загальному розмірі 51136 грн. 16 коп. (а.с.5). Вирішуючи питання в частині заявлених вимог позовної заяви, суд, з урахуванням зазначеного вище, дійшов наступного висновку. З умов пунктів 1.1, 1.3, 1.5, 1.5.1 Договору позики, судом з`ясовано, що, виходячи з розміру тіла позики - 4000 грн., кількості днів строку на який вони були надані - 30 днів, тобто з 21.07.2017 р. по 20.08.2017 р. (включно), умов процентової ставки: за 1 (перший) день - 1,08 однак не менше 20 грн.і становить 43 грн. 20 коп., з 2 дня і за кожен день користування - 1,08, що становить по 43 грн. 20 коп. на день, відсотки в межах строку дії договору будуть становити 1296 грн - (43,20 грн.+ (43,20 грн. х 29 дні), загальна сума яка підлягає поверненню відповідачем позивачу становить 5296 грн., що відповідає розміру зазначеному у Графіку розрахунку, який є складовою Договору позики, як вказано вище. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Даних чи доказів, що на дату розгляду справи судом,відповідач по справі (позичальник) виконав взяті на себе зобов`язання з повернення грошових коштів розміру позики - 4000 грн. та нарахованих процентів за користування позикою в період з 21.07.2017 р. по 20.08.2017 р. (включно) - в сумі 1296 грн., на користь позивача (позикодавця), у добровільному порядку частково або у повному обсязі, матеріали справи не містять. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню розмір суми позики - 4000 грн. та відсотки в межах строку дії Договору позики - в сумі 1296 грн., а всього 5296 грн. Щодо суми заборгованості яка залишається після відрахування 5296 грн., яку суд визначив до задоволення, із заявленої стороною позивача до стягнення у змісті позовних вимог 51136 грн. 16 коп., яка шляхом математичного віднімання буде становити 45840 грн. 16 коп. (51136 грн. 16 коп. - 5296 грн.), суд дійшов наступного висновку. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Суд зауважує, що законодавець у статті 625 ЦК України визначив загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення, та відповідно до правовідносин у даній справі, права та інтереси, в даному випадку позичальника, забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (ПостановиВеликої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, від 04.07.2018 р. у справі №310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18, від 31.10.2018 р. у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18). Враховуючи наведене, ТОВ «ВЕЛЛФІН» (позикодавець), відповідно до статті 1048 ЦК України має право на стягнення з відповідача (позичальника) заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними (позиченими) коштами у межах погодженого сторонами строку у Договорі позики, тобто з 21.07.2017 р. по 20.08.2017 р. (включно), після ж закінчення строку, тобто з 21.08.2017 р. у позивача (позикодавця) відсутні правові підстави нараховувати відповідачу проценти як передбачені Договором позики, так і з підстав передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки позивачем вимог за цієї правової норми не заявляється. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» до відповідача в частині стягнення процентів поза межами строку на який було надано позику, тобто з 21.08.2017 р., за зазначеного вище є безпідставними, а отже в задоволенні вимог щодо стягнення на користь позивача з відповідача, іншої суми грошових коштів із заявленої до стягнення - 51136 грн. 16 коп., яка залишається після відрахування розміру який суд вважає можливим задовольнити: 5296 грн., тобто: 45840 грн. 16 коп. - стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає. Відповідно до приписів п.6ч.1ст.264, п.2ч.5ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, який зазначає у резолютивній частині рішення. Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно платіжного доручення №1557 від 12.02.2020 р. (а.с.1) позивачем було сплачено судовий збір за звернення до суду в розмірі 2140 грн. 43 коп., наявності інших судових витрат не встановлено. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 2140 грн. 43 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial