Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступне. 28.07.2008 року Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (правонаступник Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк») та [PERSON] уклали кредитний договір на купівлю житлової нерухомості № 1205/0708/45-030. Відповідно до укладеного договору, відповідач отримала кредит у розмірі 34000,00 доларів США та зобовязалася сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених договором, з процентною ставкою у розмірі 11,90 % річних, повернути кредит не пізніше 28 липня 2038 року. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу № 15. Згідно даного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 1205/0708/45-030 від 28.07.2008 року, що був укладений між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON]. Відповідно до умов Договору факторингу, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» набуло прав кредитора. Відповідно до зазначеного договору, сторони договору факторингу свої зобовязання повністю виконали - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» передало грошові кошти, а ПАТ «Сведбанк» відступило свої права грошової вимоги до боржника за кредитним договором на купівлю житлової нерухомості № 1205/0708/45-030 від 28.07.2008 року. 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу. Згідно даного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 1205/0708/45-030 від 28.07.2008 року, що був укладений між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON]. Відповідно до умов Договору факторингу, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло прав кредитора до [PERSON]. Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобовязання повністю виконали - ТОВ «Кредитні ініціативи» передало грошові кошти, а ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відступило свої права грошової вимоги до боржника за кредитним договором на купівлю житлової нерухомості № 1205/0708/45-030 від 28.07.2008 року. У відповідача станом на 24.11.2015 року виникла заборгованість за кредитом та відсотками, що складає 1430344,88 грн., в тому числі: 33728,11 доларів США заборгованість за основною сумою боргу, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 811620,39 грн., 25712,03 доларів США заборгованість за відсотками, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 618724,49 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав TOB «Кредитні ініціативи». Представник відповідача надав до суду письмові заперечення на позов, де вказав, що письмові докази, які надані позивачем до суду у вигляді копій документів додатків до позову, які обґрунтовують заявлені до відповідача вимоги, взагалі не можна вважати належними та допустимими доказами, тобто фактами, які обґрунтовують заявлені вимоги та мають значення для вирішення справи. Також, немає доказів того, що позивач та ПАТ «Сведбанк» належним чином повідомили відповідача про перехід прав вимоги. Таким чином, перехід від банку до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та від останнього до ТОВ «Кредитні ініціативи» прав вимоги у валюті (доларах США) є неправомірними. ТОВ «Кредитні ініціативи» також не мало права укладати такий договір факторингу, адже це є фінансовою послугою. Крім того, позивач не надав належного розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором та пропустив строк звернення до суду. В судове засідання представник позивача не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В судовому засіданні представники відповідача позовні вимоги не визнали, просили суд у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову. Представник відповідача [PERSON] також посилалася на те, що сума боргу є несправедливою внаслідок зміни курсу долара США до української гривні. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 28 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір на купівлю житлової нерухомості № 1205/0708/45-030 (надалі Кредитний договір). Відповідно до п. 1.1. вищевказаного кредитного договору, Банк надає Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 34000 доларів США на строк по 28 липня 2038 року включно та на умовах, передбачених у цьому Договорі, а Позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим Договором. Відповідно до п. 1.3. вищевказаного кредитного договору, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього Договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього Договору, у випадку і у порядку, встановленому п.6,1., п. 8.4 цього Договору. Відповідно до п. 1.4. вищевказаного кредитного договору, кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником розрахунків по Договору купівлі-продажу квартири № 85, в будинку № 18, що знаходиться за адресою: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, загальною площею 49,0 кв. м. (далі «Обєкт нерухомості»). Відповідно до п. 3.1.1. вищевказаного кредитного договору, починаючи з 10.09.2008 року Позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.2. цього Договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 347,11 доларів США у чітко встановлений цим Договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. До настання терміну вказаного в абзаці першому цього підпункту п. 3.1 Позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа наступного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту (далі - термін здійснення платежів). Відповідно до п. 9.1. вищевказаного кредитного договору, у випадку невиконання Позичальником будь-яких своїх зобовязань за цим Договором та/або умов договору іпотеки, зазначеного в п. 2.1. цього Договору, та/або у випадку порушення Позичальником строків платежів, встановлених п. 3.1., 3.3. цього Договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а Позичальник зобовязаний виконати зазначені зобовязання в порядку, передбаченому п. 9.2., 9.3 цього Договору. Відповідно до Іпотечного договору № 1205/0708/45-030-Z-1 (під заставу житлової нерухомості), посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним номером 3221 від 28 липня 2008 року, на забезпечення виконання Основного зобовязання за кредитним договором № 1205/0708/45-030, Іпотекодавець ([PERSON]М.) передає в іпотеку Іпотекодержателю (ВАТ «Сведбанк») наступн6 майно: квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, відповідач [PERSON] передала в іпотеку Публічному акціонерному товариству «Сведбанк» (правонаступник Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк») квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на забезпечення виконання Основного зобовязання, яке випливає з Кредитного договору на купівлю житлової нерухомості № 1205/0708/45-030 від 28 липня 2008 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] уклала з Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступником ВАТ «Сведбанк») кредитний договір і згідно умов цього договору у разі порушення позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобовязань за договором банк має право дострокового повернення кредиту, а також право дострокової сплати процентів за користування кредитом. 28.11.2012 року Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» в якості Банку та Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в якості Фактора уклали договір факторингу № 15. Відповідно до п. 1.1. вищевказаного Договору факторингу, терміни даного Договору вживаються в наступному значенні: - Боржники клієнти Банку, яким Банк надав безготівкові чи готівкові кошти в кредит на умовах строковості і платності та які мають зобовязання по відношенню до Банку, в тому числі у звязку з непогашенням Заборгованості за отриманими кредитами; - Договори Забезпечення договори іпотеки та/або договори застави (в простій письмовій формі або нотаріально посвідчені) та/або договори поруки, які укладені в якості забезпечення виконання зобовязань Боржників перед Банком за кредитами, право Вимоги Заборгованості за якими відступається згідно умов цього Договору; - Заборгованості невиконані грошові зобовязання Боржників перед Банком, що містяться у Реєстрі Заборгованостей Боржників, які належать до сплати Банку Боржниками у звязку з наданими безготівковими чи готівковими кредитами. До заборгованості включається сума основного зобовязання, проценти, нараховані Банком за користування кредитом, комісії, штрафні санкції та інші платежі згідно кредитних договорів; - Права Вимоги права грошової вимоги Банку щодо погашення (стягнення) Заборгованостей з Боржників, які виникли, а також ті, які можуть виникнути у майбутньому (майбутня вимога у розумінні ст. 1078 ЦК України), на підставі кредитних договорів та підтверджуються документацією; - [PERSON] дата отримання Банком повної Ціни Продажу Заборгованостей від Фактора на умовах, передбачених пунктом 3.5 цього Договору. Відповідно до п. 1.3.1. вищевказаного Договору факторингу, Фактор заявляє, що він має усі необхідні повноваження на укладення з Банком даного Договору. Відповідно до п. 2.1. вищевказаного Договору факторингу, Банк відповідно до умов даного Договору відступає Фактору свої Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, зазначених у Реєстрі Заборгованості Боржників, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Банку набуває Право Вимоги такої Заборгованості від Боржників та передає Банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить Ціну Продажу та в порядку, передбаченому даним Договором. При цьому Сторони погодили, що Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах, та Права Вимог по Договорам Забезпечення, укладених з Боржниками відступаються Банком Фактору за цим Договором на основі «як є» без надання будь-яких повязаних запевнень та гарантій, окрім тих, що вказані у цьому Договорі. Після переходу Прав Вимоги Заборгованості до Фактору, останній має право нараховувати, в якості нового кредитора, проценти, комісії, штрафні санкції та інших обовязкові платежі по відношенню до Боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обовязкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього Договору, але настане у майбутньому. Відповідно до п. 2.3. вищевказаного Договору факторингу, перехід від Банку до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в [PERSON] та після сплати Фактором Ціни Продажу в повному обсязі, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Сторони в день укладення цього Договору також складають та скріплюють своїми печатками [PERSON] прийому-передачі Реєстру Заборгованості, за формою, встановленою в Додатку № 2 до цього Договору. Реєстр Заборгованості Боржників надається Фактору в двох оригіналах, а також в електронному вигляді, за формою, встановленою Додатком № 5 до цього Договору, про що Сторони підписують [PERSON] прийому-передачі, що є Додатком № 6 до цього Договору. Відповідно до п. 2.6. вищевказаного Договору факторингу, окрім випадків, передбачених у п. 2.6.5. нижче, наступне відступлення (або будь-яке інше відчуження, в тому числі передача в заставу) Фактором Прав Вимоги Заборгованості до Боржників (як в цілому, так і будь-якої її частини) будь-яким третім особам допускається виключно за умови отримання Фактором від банку попереднього письмового дозволу (погодження) [PERSON] Банку. Для цілей реалізації цього підпункту цього Договору запит Фактор надає банку виключно шляхом особистого вручення Банку з отриманням відмітки Банку про підтвердження факту його отримання. З дня отримання Банком запиту Фактора щодо зазначеного дозволу, Банк надає попередній письмовий дозвіл або письмову відмову в наданні дозволу протягом 3 (трьох) місяців, при цьому Банком приймається до уваги певна інформація, яка міститься у п. 2.6.1.-2.6.5 цього Договору. Відповідно до п. 4.4. вищевказаного Договору факторингу, передача Документації здійснюється шляхом укладення між Сторонами відповідного (-их) [PERSON] (-ів) прийому-передачі Документації за формою, встановленою в Додатку № 4 до цього Договору. Акт прийому-передачі Документації підписується уповноваженими представниками Сторін, а їх підписи скріплюються печатками Сторін. Складений та підписаний в порядку, передбаченому даним пунктом Договору, Акт прийому-передачі Документації є невідємною частиною цього Договору. [PERSON] прийому-передачі Реєстру Заборгованостей Боржників, [PERSON] прийому-передачі [PERSON] в електронному вигляді, [PERSON] прийому-передачі інформації згідно Реєстру Заборгованості Боржників в електронному вигляді за Договором про надання факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року підтверджується, що Сторонами договору факторингу було підписано вказані [PERSON] та передано Право Вимоги за кредитами в паперовому та електронному виглядах (т. 1, а.с. 236-238). Витягом з Реєстру Боржників, який є додатком до вищевказаного договору факторингу, підтверджується, що право вимоги за Кредитним договором на купівлю житлової нерухомості № 1205/0708/45-030 від 28.07.2008 року було предметом договору факторингу. При цьому, сума заборгованості за основною сумою боргу у валюті кредиту станом на 28.11.2012 року складає 33728,11 доларів США, а заборгованість за відсотками у валюті кредиту станом на 28.11.2012 року складає 12720,02 доларів США (т. 2, а.с. 86-87). Згідно із копією повідомлення № 447-юр, наданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» від 02.10.2013 року, 28.11.2012 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Акціонерним товариством «Сведбанк» (публічне) укладено договір факторингу № 15. ТОВ «ФК «Вектор Плюс» підтвердило, що 28.11.2012 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» здійснило розрахунок з ПАТ «Сведбанк» у повному обсязі та в порядку, встановленому умовами договору (т. 1, а.с. 244). Відповідно до копії довідки, виданою Публічним акціонерним товариством «Омега Банк», який виступає правонаступником Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», підтверджено, що 28.11.2012 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» здійснило розрахунок з ПАТ «Сведбанк» у повному обсязі та в порядку, встановленому умовами Договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року, укладеному між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Отже, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» з 28.11.2012 року є новим кредитором по зобовязанням, відступленим ПАТ «Сведбанк» згідно Договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року, укладеному між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (т. 1, а.с. 246). Згідно із п. 4 копії Виписки № 1 з Протоколу № 19 [PERSON] Ради АТ «Сведбанк» (публічне) (у формі заочного голосування), надано дозвіл компанії групи «Укрборг», що придбає права вимоги згідно даного рішення, на наступний продаж (відступлення) прав вимоги заборгованості до боржників (як в цілому, так і будь-якої її частини) Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (т. 1, а.с. 247-250). При цьому в п. 2 вищевказаного Протоколу визначено, що до складу групи компаній «Укрборг» входить, в тому числі, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Таким чином, судом встановлено, що права вимоги за Кредитним договором на купівлю житлової нерухомості № 1205/0708/45-030 від 28.07.2008 року були передані Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» 28 листопада 2012 року, а [PERSON] ПАТ «Сведбанк» надала дозвіл в порядку п. 2.6 вищенаведеного Договору факторингу на наступний продаж (відступлення) прав вимоги заборгованості до боржників (як в цілому, так і будь-якої її частини) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». 28.11.2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в якості Клієнта та Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в якості Фактора уклали договір факторингу. Відповідно до п. 1.1. вищевказаного Договору факторингу, терміни даного Договору вживаються в наступному значенні: - Боржники особи, які мають зобовязання по відношенню до Клієнта, в тому числі у звязку з непогашенням Заборгованості за отриманими кредитами; - Договори Забезпечення договори іпотеки та/або договори застави (в простій письмовій формі або нотаріально посвідчені) та/або договори поруки, які укладені в якості забезпечення виконання зобовязань Боржників перед Клієнтом за кредитами, право Вимоги Заборгованості за якими відступається згідно умов цього Договору; - Заборгованості невиконані грошові зобовязання Боржників перед Клієнтом, що містяться у Реєстрі Заборгованостей Боржників, які належать до сплати Клієнту Боржниками у звязку з наданими безготівковими чи готівковими кредитами. До заборгованості включається сума основного зобовязання, проценти, нараховані Клієнтом за користування кредитом, комісії, штрафні санкції та інші платежі згідно кредитних договорів. До заборгованості також включаються проценти за користування кредитом, комісії, штрафні санкції та інші платежі згідно кредитних договорів; - Права Вимоги права грошової вимоги Клієнту щодо погашення (стягнення) Заборгованостей з Боржників, які виникли, а також ті, які можуть виникнути у майбутньому (майбутня вимога у розумінні ст. 1078 ЦК України), на підставі кредитних договорів та підтверджуються документацією. Відповідно до п. 1.2. вищевказаного Договору факторингу, Клієнт гарантує, що на дату укладення цього Договору йому належать Права Вимоги щодо Заборгованостей, зазначених у Реєстрі Заборгованостей. Відповідно до п. 1.3.1. вищевказаного Договору факторингу, Фактор заявляє, що він має усі необхідні повноваження на укладення з Клієнтом даного Договору. Відповідно до п. 2.1. вищевказаного Договору факторингу, Клієнт відповідно до умов даного Договору відступає Фактору свої Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, зазначених у Реєстрі Заборгованості Боржників та у Переліку кредитних договорів та Договорів забезпечення, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Клієнту набуває Право Вимоги такої Заборгованості від Боржників та передає Клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить Ціну Продажу та в порядку, передбаченому даним Договором. При цьому Сторони погодили, що Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах, та Права Вимоги по Договорам Забезпечення, укладених з Боржниками відступаються/передаються Клієнтом Фактору за цим Договором на основі «як є» без надання будь-яких повязаних запевнень та гарантій, окрім тих, що вказані у цьому Договорі. Після переходу Прав Вимоги Заборгованості до Фактору, останній має право нараховувати, в якості нового кредитора, проценти, комісії, штрафні санкції та інших обовязкові платежі по відношенню до Боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обовязкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього Договору, але настане у майбутньому. Відповідно до п. 2.3. вищевказаного Договору факторингу, перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в [PERSON], якою є дата укладення цього Договору, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Сторони в день укладення цього Договору також складають та скріплюють своїми печатками [PERSON] прийому-передачі Реєстру Заборгованості, за формою, встановленою в Додатку № 2 до цього Договору. Реєстр Заборгованості Боржників надається Фактору в двох оригіналах, а також в електронному вигляді, за формою, що буде визначена Сторонами окремо, про що Сторони підписують [PERSON] прийому-передачі, що є Додатком № 5 до цього Договору. Відповідно до п. 2.6. вищевказаного Договору факторингу, наступне відступлення (або будь-яке інше відчуження, в тому числі передача в заставу) Фактором Прав Вимоги Заборгованості до Боржників (як в цілому, так і будь-якої її частини) будь-яким третім особам допускається на розсуд Фактора без необхідності отримання будь-якої згоди Клієнта чи третіх осіб. Відповідно до п. 4.4. вищевказаного Договору факторингу, передача Документації здійснюється шляхом укладення між Сторонами відповідного (-их) [PERSON] (-ів) прийому-передачі Документації за формою, встановленою в Додатку № 4 до цього Договору. Акт прийому-передачі Документації підписується уповноваженими представниками Сторін, а їх підписи скріплюються печатками Сторін. Складений та підписаний в порядку, передбаченому даним пунктом Договору, Акт прийому-передачі Документації є невідємною частиною цього Договору. Реєстром заборгованостей Боржників, який є додатком до вищевказаного договору факторингу, підтверджується, що право вимоги за Кредитним договором на купівлю житлової нерухомості № 1205/0708/45-030 від 28.07.2008 року було предметом договору факторингу. При цьому, сума заборгованості за основною сумою боргу у валюті кредиту станом на 28.11.2012 року складає 33728,11 доларів США, а заборгованість за відсотками у валюті кредиту станом на 28.11.2012 року складає 12720,02 доларів США (т. 1, а.с. 57-58). [PERSON] прийому-передачі Реєстру Заборгованостей Боржників за Договором про надання факторингу, [PERSON] прийому-передачі інформації Реєстру Заборгованостей Боржників в електронному вигляді за Договором факторингу від 28 листопада 2012 року підтверджується, що Сторонами договору факторингу було підписано вказані [PERSON] та передано Право Вимоги за кредитами в паперовому та електронному виглядах (т. 1, а.с. 241-243). Згідно із копією повідомлення № 448-юр, наданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» від 02.10.2013 року, 28.11.2012 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу. ТОВ «ФК «Вектор Плюс» підтвердило, що 28.11.2012 року ТОВ «КІ» здійснило розрахунок з ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у повному обсязі та в порядку, встановленому умовами договору (т. 1, а.с. 245). Таким чином, судом встановлено, що право грошової вимоги за Кредитним договором на купівлю житлової нерухомості № 1205/0708/45-030 від 28.07.2008 року було передано позивачу 28 листопада 2012 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 1205/0708/45-030 від 28.07.2008 року, який було додано позивачем до позовної заяви, відповідач має прострочену заборгованість, яка станом на 24 листопада 2015 року складає 59440,14 доларів США, в тому числі: 33728,11 доларів США заборгованість за основною сумою боргу, 25712,03 доларів США заборгованість за відсотками. Загальна сума заборгованості станом на 24 листопада 2015 року складає 1430344,88 грн., в тому числі: 811620,39 грн. заборгованість за основним зобовязанням, 618724,49 грн. заборгованість за відсотками. При цьому суд звертає окрему увагу на те, що згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 1205/0708/45-030 від 28.07.2008 року, який було додатково додано позивачем до матеріалів справи після відкриття провадження у справі, позивачем під час здійснення розрахунку заборгованості були враховані суми погашення кредитних зобовязань, які були сплачені відповідачем з дати укладення кредитного договору згідно наданих відповідачем копій квитанцій (т. 2, а.с. 6-25, 81, 82). Суд зазначає, що посилання представників відповідача на те, що позивач не мав права на укладання договору факторингу а також на те, що позивач не надав відповідачу доказів набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, є необґрунтованими з огляду на сукупність вищенаведених доказів щодо оплати придбання прав вимоги за договорами факторингу, а також з огляду на таке. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України. Крім того, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним. Законом або судовим рішенням не встановлено недійсності жодного із двох вищенаведених договорів факторингу. При цьому, відповідач не надала доказів того, що вказаний договір факторингу оскаржений нею або іншими особами в судовому порядку, а також не надала доказів того, що нею було здійснено оплату за кредитним договором частини або всієї суми спірної заборгованості на користь ПАТ «Сведбанк» або його правонаступника ПАТ «Омега Банк», і такі суми не були враховані під час здійснення позивачем розрахунку заборгованості. За таких умов, суд вважає що вищевказані договори факторингу станом на час розгляду справи є дійсними та правомірними, а отже їх положення мають враховуватися у спірних правовідносинах. Крім того, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суд доходить обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обовязку погашення кредиту взагалі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15. Твердження представників відповідача про те, що сума заборгованості, яка вказана у додатках до договорів факторингу, є непідтвердженою, вважаються судом необґрунтованими, адже відповідачем не надано доказів того, що грошова вимога, право якої було відступлено за договором факторингу, є недійсною внаслідок відсутності у ПАТ «Сведбанк» чи ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» права відступлення грошової вимоги або внаслідок наявності обставин, що дозволяють боржнику не виконувати вимогу (ч. 2 ст. 1081 ЦК України). Також, відповідачем не було надано доказів, які підтверджують належне та своєчасне виконання нею своїх обовязків щодо сплати тіла кредиту та відсотків за кредитним договором. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] навпаки визнала факт укладення відповідачем кредитного договору та факт отримання кредиту, а також надала копії та оригінали квитанцій щодо здійснення відповідачем платежів в рахунок виконання кредитного договору. Також, представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні визнала, що останній раз відповідач сплачувала будь-які кошти в рахунок виконання кредитного договору лише в листопаді 2012 року. Суд також вважає необґрунтованими посилання на п.п. 2 п. 1 розпорядження Держкомфінпослуг від 03.04.2009 № 231, адже по-перше суд повторює, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення. Аналогічної позиції послідовно дотримується Верховний Суд України в своїх постановах по справам № 6-2026цс15, 6-1562цс15. По-друге, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України). Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг належать операції з факторингу. Статтею 21 вказаного Закону встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг). Згідно з п. 13 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року № 1070/2011, Нацкомфінпослуг у межах своїх повноважень на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає розпорядження, організовує і контролює їх виконання. Положення пп. 1.2 розпорядження від 03 квітня 2009 року № 231, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року за № 0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», яке втратило чинність на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг від 13 серпня 2015 року № 1926, встановлює, що до фінансової послуги факторингу віднесено набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. Суд враховує, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року № 17-рп (v017p710-02) (щодо повноважності Верховної [PERSON] України) визначення Верховної [PERSON] України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України. Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу. Крім того, відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 4 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватись актами Президента України у випадках, встановлених Конституцією України. Інші органи державної влади України, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом. Таким чином, з урахуванням викладеного, положення пп. 1.2 розпорядження від 03 квітня 2009 року № 231, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року за № 0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», суперечать ст. 1077 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», адже вони безпідставно звужують зміст поняття факторингу як фінансової послуги за субєктами її надання, хоча ст. 1077 ЦК України та Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не встановлюють жодних обмежень щодо складу осіб, по відношенню до яких здійснюється уступка права вимоги при укладенні договорів. З метою утвердження єдності системи судів загальної юрисдикції, яка забезпечується, в тому числі, єдністю судової практики (ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), суд вважає за необхідне вказати, що аналогічна судова практика щодо підходу до вирішення подібних спірних правовідносин міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року по справі № 6-8981ск15. Суд також звертає увагу, що розпорядження від 03 квітня 2009 року № 231 було визнано таким, що втратило чинність, саме з метою приведення законодавства у відповідність до вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», про що вказано в преамбулі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг від 13 серпня 2015 року № 1926. Отже, положення пп. 1.2 вищевказаного розпорядження не підлягають застосуванню до спірних правовідносин на підставі прямої вказівки частини 4 статті 8 ЦПК України. Щодо посилань представника відповідача [PERSON] на те, що сума боргу є несправедливою внаслідок зміни курсу долара США до української гривні, то суд зазначає, що згідно із п. 11.13 кредитного договору, підписаного відповідачем, визначено, що позичальнику при укладанні договору надана вся необхідна інформація, передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Згідно із п. 3.8 вищенаведених Правил у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. В п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 вказано, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Отже, відповідач була попереджена про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, а також могла при належній завбачливості, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Стосовно посилань представника відповідача [PERSON] на ч. 2 ст. 64 ЦПК України суд зазначає, що право вимагати подання оригіналу певного письмового доказу є саме правом суду, яке реалізується із урахуванням наданих сторонами пояснень, письмових доказів, в тому числі їх засвідчених копій. Реалізація такого права суду відбувається з огляду на наявність у суду розумних сумнівів в достовірності копій письмових доказів, а також з огляду на достатність або недостатність наявних у матеріалах справи доказів для виконання завдання цивільного судочинства справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення конкретної цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України). Суд звертає увагу, що представником позивача були додані до позову прошиті, скріплені печаткою та підписані копії кредитного договору, договорів про відступлення прав вимоги, розрахунку заборгованості, протоколу засідання спостережної ради банку, повідомлень про оплату за договорами факторингу, актів передачі прав вимоги, паспорту відповідача, правовстановлюючих документів на нерухоме майно, тощо (зворотній бік а.с. 61 в томі 1). Також, представником позивача під час розгляду справи були додатково надані завірені підписом та печаткою представника ТОВ «Кредитні ініціативи» копії додатків до договорів про відступлення прав вимоги, повідомлень правонаступника ПАТ «Сведбанк» та інших сторін обох договорів факторингу про оплату за договорами факторингу, актів передачі прав вимоги за двома договорами факторингу, розрахунок заборгованості з моменту отримання кредиту, в якому враховані здійснені відповідачем платежі до часу укладення договорів факторингу, тощо. В судовому засіданні відповідач [PERSON] надала на огляд суду оригінал кредитного договору, який відповідає як наданій нею копії, так і наданій позивачем копії цього договору. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні визнала факт укладення кредитного договору відповідачем, факт отримання грошових коштів від банку в рахунок виконання кредитного договору, факти здійснення платежів відповідачем в рахунок погашення кредитних зобовязань до листопада 2012 року. Вищевикладені докази та обставини у їх сукупності дозволяють суду усунути будь-які розумні сумніви в тому, що спірний кредитний договір було укладено і ТОВ «Кредитні ініціативи» дійсно отримало права вимоги за цим кредитним договором. На думку суду, клопотання представника відповідача про надання позивачем оригіналу кредитного договору, а також клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням, які були заявлені після самостійного надання оригіналу такого договору самим відповідачем, не сприяли справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цієї справи, а навпаки були спрямовані на затягування розгляду справи з метою ухилення відповідача від цивільної відповідальності за невиконання кредитних зобовязань. Посилання представника відповідача на ч. 2 ст. 545 ЦК України, на думку суду також є необґрунтованими, адже вказана норма закону стосується порядку вчинення кредитором дій в разі повного виконання зобов'язання боржником. Більш того, у вказаній нормі передбачено, що у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Тобто, підтвердження кредитором виконання зобовязання боржником можливе і без повернення оригіналу боргового документа, шляхом складення кредитором відповідної розписки. Оцінюючи обґрунтованість заяв представника відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, суд враховує наступне. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В пункті 8.5 кредитного договору № 1205/0708/45-030 від 28.07.2008 року також вказано, що позовна давність за цим договором визначена сторонами тривалістю у три роки. Згідно із ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно із ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно із копією квитанції № 4329.574.1 від 20.11.2012 року, яка була надана представником відповідача [PERSON], останній платіж в рахунок погашення кредитних зобовязань був здійснений відповідачем 12.11.2012 року (т. 2, а.с. 12). До цього відповідач здійснювала щомісячні платежі в рахунок погашення кредитних зобовязань з липня 2008 року по вересень 2010 року, а також з липня 2012 року по листопад 2012 року. Отже, перебіг позовної давності у спірних правовідносинах з приводу виконання боржником обовязків по сплаті кредиту та відсотків за користування кредитом неодноразово переривався вчиненням відповідачем щомісячних платежів, що свідчать про визнання нею свого боргу. Останній раз внаслідок таких дій відповідача перебіг позовної давності у спірних правовідносинах перервався 20 листопада 2012 року. Суд вважає обґрунтованими посилання представників відповідача на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту здійснення саме відповідачем, або її представником, або за дорученням відповідача будь-яких платежів в рахунок погашення кредитних зобовязань в грудні 2012 року. Разом з тим суд звертає увагу на те, що представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вказувала на подання ТОВ «Кредитні ініціативи» позову до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. 09 січня 2014 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі № 428/4827/13-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено виконання зобовязань за кредитним договором № 1205/0708/45-030 від 28.07.2008 року. Згідно із наданими суду матеріалами, вхідний штамп канцелярії суду про прийняття позову датований 14 червня 2013 року. Станом на час розгляду цієї справи вищевказана справа про звернення стягнення на предмет іпотеки перебуває в провадженні суду, провадження у справі зупинено на підставі ухвали суду від 19 квітня 2017 року до набрання законної сили рішенням суду у цій справі про стягнення заборгованості. Згідно із статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 3 вищенаведеного Закону іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно частини 3 статті 3 Закону України «Про заставу», норми якого також поширюються на регулювання правового інституту іпотеки, застава має похідний характер від забезпеченого нею зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Аналіз вищевказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що подання позову до боржника про звернення стягнення на предмет іпотеки перериває строк позовної давності за вимогами до боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором, виконання зобовязань за яким було забезпечено цією іпотекою. Вказаний висновок обґрунтовується тим, що згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. З метою належного застосування ч. 2 ст. 264 ЦК України суду слід визначити за захистом якого права звернувся позивач до суду. В разі подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, кредитор заявляє про порушення боржником права кредитора на належне виконання основного зобовязання, у звязку із чим кредитор просить суд захистити це право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Так само, в разі подання кредитором позову до боржника про стягнення грошового боргу, кредитор заявляє про порушення боржником права кредитора на належне виконання основного зобовязання, у звязку із чим просить суд захистити це право шляхом стягнення грошового боргу. Отже, звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки або із позовом про стягнення грошового боргу спрямовані на захист одного й того самого права кредитора права кредитора на належне виконання боржником основного зобовязання. За змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог ЦПК України. З урахуванням положення частини другої статті 121 ЦПК України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду). Таким чином, позовна давність у спірних правовідносинах після 20 листопада 2012 року була повторно перервана 14 червня 2013 року у звязку із поданням ТОВ «Кредитні ініціативи» позову до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено виконання зобовязань за кредитним договором № 1205/0708/45-030 від 28.07.2008 року. З цим позовом про стягнення заборгованості Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» згідно із штампом на поштовому конверті звернулося до суду 08 грудня 2015 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності з часу останнього її переривання, а отже у суду немає підстав для відмови у задоволенні позову внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності (т.1, а.с. 62). Заява представника відповідача про застосування спеціальних строків позовної давності у спірних правовідносинах також є повністю необґрунтованою, адже позивач не заявляє вимог про стягнення пені або штрафних санкцій за невиконання боржником зобовязань щодо сплати кредиту та відсотків за користування кредитом. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову та необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № 16972 від 03.12.2015 року про сплату судового збору в сумі 21455,17 грн., у звязку із чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вищевказану суму судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved