Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Сторони із 14 січня 2014 року до 23 листопада 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі і мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає разом з позивачем, а відповідач добровільно не приймає участі в утриманні дитини, тому [PERSON] 06 листопада 2020 року заявила до суду вимогу про стягнення із [PERSON] на її користь аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання до суду заяви до досягнення дитиною повноліття. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 20 листопада 2020 року судом було отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача в с. Рожична Оратівського району Вінницької області відповідно (а.с. 15). Ухвалою від 25 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 11). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в\~ залі судових засідань Мурованокуриловецького районного суду на 10-ту годину 24 грудня 2020 року, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи заяви із запереченням щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Судова повістка з ухвалою про відкриття провадження у справі та про розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін та копією позовної заяви з додатками відповідачу не вручена у зв`язку з обставиною, що він за зареєстрованим місцем проживання фактично не проживає (а.с. 21-22). Разом з цим, 23 листопада 2020 року на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено повідомлення про виклик [PERSON] до суду. А тому, в силу положень ч.ч. 7, 8 та 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином. Відзиву на позов відповідач не подав. Позивач в\~судове засідання\~ не\~з`явилася,\~подавши через\~канцелярію заяву\~(а.с.\~23) про розгляд справи без її участі та про те, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими ЦПК України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. Тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 211, ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 223, ЦПК України,\~ суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки наявні всі умови, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про прийняття заочного рішення. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення у заявленому об`ємі з врахуванням наступного: Із позовної заяви слідує, що сторони із 14 січня 2014 по 23 листопада 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4-5). Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 3) сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідками виконавчого комітету Снітківської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області № 202 та № 200 від 07.09.2020 (а.с. 6-7) стверджується заява позивача про те, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач належними доказами цю обставину не спростував. Нормами Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи припинено їх шлюб. Форма і спосіб утримання дітей визначається за домовленістю між батьками дитини (частини 1 і 2 ст. 181 СК України). Як вбачається із позовної заяви, такої домовленості між сторонами не досягнуто, а тому позивач правомірно звернулася до суду за захистом своїх та дитини права та інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач заявила вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку, а тому ця її вимога підлягає до беззаперечного задоволення. Сімейне законодавство\~(ст.\~182\~СК України)\~зобов`язує суд\~при визначенні\~розміру аліментів\~враховувати стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини\~та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, рухомого і нерухомого майна, а також інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує наступне: Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Позивач у позовній заяві вказала, що відповідач добровільно виділяти кошти на утримання дитини відмовляється. Сам відповідач таких тверджень не спростував. За таких обставин, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, де зафіксовано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та їх малолітнього сина, буде визначення розміру аліментів як 1/4 частина від заробітку відповідача щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір\~ від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що\~ якщо\~ сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою\~ позовної заяви майнового характеру встановлена\~ у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 840 гривень 80 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Позивач звернулася до суду з цим позовом 06 листопада 2020 року.

Outcome: approved