Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.11.1993 року і від спільного подружнього життя мають повнолітню доньку Анастасію, [INFO], та неповнолітню доньку Софію, [INFO]. [PERSON] звернулась з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, через сварки та скандали, вони не мають спільних інтересів, останнім часом відносини стали ще більш напруженими. Зазначила, що їхня сімя остаточно розпалася, і хоча вони з відповідачем проживають в одному будинку, однак спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сімї є неможливим та недоцільним. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на мотиви такого та доповнила, що вони з відповідачем хоча проживають в одному будинку, однак спільного господарства не ведуть і не підтримують жодних відносин. Вважає, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сімї відсутні. Просить позов задовольнити. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив, підтвердив що відносини в нього з дружиною остаточно зіпсувались, вони не підтримують сімейних стосунків, не мають спільних інтересів. Просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 11.11.1993 року у Залізничному відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №490 (а.с.3), від шлюбу мають повнолітню доньку Анастасію, [INFO], та неповнолітню доньку Софію, [INFO] (а.с.5, 6). Зі свідоцтва про зміну імені вбачається, що 27.09.2012 року [PERSON] змінив прізвище на «Томашівський» (а.с.4). Також встановлено, що сторони проживають в одному будинку, однак довгий час спільного господарства не ведуть, повністю припинили сімейні стосунки. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сімї [PERSON] і [PERSON] неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. З огляду на те, що позивач просив усі судові витрати залишити за ним, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволення позову з відповідача судові витрати.

Outcome: approved