Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

сторони в шлюбі з 19.02.1999 р., мають доньку Катерину, [INFO] [PERSON] 11.10.2018 р. звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він пиячив та обманював, на грунті алкоголізму виказував погані наміри, вона боялась його та випровадила з дому, просила розірвати шлюб. В суді [PERSON] позов підтримала, також пояснила, що відповідач тривало пиячив, обманював її, на грунті пияцтва став виказувати погані наміри, вона боялась реалізації таких і на початку серпня 2018 р. випровадила його до матері у м. Новоград Волинський, з цього моменту подружніх стосунків непідтримують, поновлювати такі вона не бажає, дала інші пояснення, просить розірвати шлюб. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи, відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, повідомлявся належно (а.с. 24). Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не зявився, причин неявки не повідомив та не подав відзив на позов, а позивач просить про заочний розгляду справи (а.с.25), суд, з огляду на положення ст. 280 ЦПК України, приходить висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Із пояснень позивача, із свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження (а.с. 4,5) убачається, що сторони в шлюбі з 19.02.1999 р., мають доньку Катерину, [INFO], із серпня місяця 2018р. спільно не проживають, подружніх стосунків не підтримують. Невірити поясненням позивача, що подружні стосунки із відповідачем припинили у серпні місяці 2018 р., вона не любить та боїться його, суд немає підстав. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивач [PERSON], що убачається із її пояснень в суді, не бажає поновлювати сімейні стосунки з відповідачем, настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи у т. ч. й тим, що не любить відповідача і боїться його. Відповідач [PERSON] на виклики до суду не відреагував, що з урахуванням тверджень позивачки про припинення подружніх стосунків, розцінюється судом, як свідчення того, що він небажає налагоджувати або ж відновлювати такі із позивачем. Вимоги про стягнення із відповідача судових витрат позивач не заявляє. Ураховуючи наведене суд задоволює позов.

Outcome: approved