Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальності Юридична компанія «Ертекс» (надалі по тексту - позивач) в особі представника Осколкова І.Л. звернулось до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] (надалі по тексту відповідач), третя особа: [PERSON] про стягнення штрафу в розмірі - 646 160 грн. та моральної шкоди в сумі 100 000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29.12.2012 року між ТОВ Юридична Компанія «ЕРТЕКС» та [PERSON] було укладено договір про придбання транспортного засобу, за умовами п.1.1 якого Договору Відповідач зобов'язується передати транспортний засіб (надалі Автомобіль) у власність Позивача, а Позивач зобов'язується прийняти та сплатити за автомобіль обумовлену грошову суму вказану у п. 2.1. цього договору. При цьому, згідно умов договору зазначено, що автомобіль марки «LAND ROVER» моделі - Range Rover Sport (надалі по тексту автомобіль або предмет договору) - 2008 року випуску. На виконання умов вказаного договору Позивачем було сплачену Відповідачу суму еквівалентну 41 000 доларів США. Між тим, як з»ясувалось автомобіль було випущено ні в 2008 році, а в 2007 року, про був обізнаний відповідач під час його продажу, але вказану обставину він приховав, чим ввів останнього в оману. У зв»язку з цим, з врахуванням вимог п.3.6 укладеного між сторонами договору відповідач повинен сплатити позивачу штраф у розмірі вартості автомобіля - 41 000 доларів США та відшкодувати заподіяну моральну шкоду у зв»язку з отриманими юридичною особою моральними стражданнями та переживаннями в сумі - 100 000 грн. Протокольною ухвалою суду від 19.05.2015 року до участі у справі в якості третіх осіб, що заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Віннер Автомотів» та управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в м.Києві. В судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити повністю, підтримавши свої письмові заперечення проти позову, наголошуючи на тому, що відповідач купувала автомобіль в автосалоні офіційного ділера, представник якого ставив на облік вказаний автомобіль як 2008 року випуску, тому при укладені договору із позивачем [PERSON] була впевнена про те, що предмет продажу є 2008 року випуску, про було узгоджено сторонами та підписано договір 29.12.2012 року. Таким чином про те, що вказаний автомобіль насправді 2007 року випуску відповідач не знала та знати не могла та вважає винним у цьому або представників автосалону або МРЕВ ДАЇ, що займались постановкою його на облік. За недоведеністю вини відповідача відсутні підстави для стягнення з неї штрафу та моральної шкоди, а тому в задоволені позову слід відмовити. Представник третьої особи управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в м.Києві в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував пояснивши, що документи первинної реєстрації вказаного автомобіля та його постановки на облік станом на даний час не збереглися у зв»язку закінчення 3-х річного строку їх зберігання. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явися, хоча про дату і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер Автомотів» в судове засідання не з»явися, хоча про дату і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 29.12.2012 року ТОВ Юридична Компанія «ЕРТЕКС» та [PERSON] в особі представника [PERSON] уклали договір про придбання транспортного засобу, за умовами п.1.1 якого відповідач зобов'язується передати транспортний засіб у власність Позивача, а Позивач зобов'язується прийняти та сплатити за автомобіль обумовлену грошову суму вказану у п. 2.1. цього договору, а саме за 41 000 доларів США (а.с.5). Згідно п.1.2 вказаного договору сторони погодили, що предмет договору - автомобіль має такі характеристики та родові ознаки, а саме: Марка - LAND ROVER, Модель - Range Rover Sport та рік випуску - 2008 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Як встановлено судом, сторони виконали свої зобов»язання за цим договором від 29.12.2012 року, а саме Позивачем було сплачену Відповідачу суму еквівалентну 41 000 доларів США про, що представником Відповідача була видана розписка (копія додається), а Відповідачем був переданий Позивачу Автомобіль (а.с.7). Обгрунтоваючи свої позовні вимоги щодо стягнення штрафу та моральної шкоди позивач посилається на те, що при постановці купленого ним 29.12.12 автомобіля на облік в органах МРЕВ ДАЇ з»ясувалось, що він насправді 2007 року випуску, а не 2008 року, яким його продав йому відповідач. При цьому, вказана обставини підтверджується реєстраційною карткою вказаного транспортного засобу від 10.01.2013 року та копією свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу за позивачем (а.с.8,13). Вважаючи, що вказана обставина про 2007 рік випуску автомобіля була умисно прихована відповідачем під час укладення договору 29.12.12 та з врахуванням вимог п.3.6 вказаного договору, позивач вказує на наявність підстав для стягнення штрафу з відповідача у розмірі вартості автомобіля. Між тим, вказана позиція відповідача є такою, що не відповідає дослідженим судом доказами та фактичним обставинам справи з огляду на наступне. Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 29.12.2012 року при укладанні та підписані Договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних його умов, а саме щодо інформації про автомобіль, що був підписаний сторонами. Як вбачається з п.1.2 вказаного договору сторони погодили як рік випуску автомобіля - 2008, так і інші його родові характеристики. Згідно п.1.3 умов договору зазначено про належність відповідачу автомобіля згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], видано ВРЕВ-4 УДАЇ УМВС України в м.Києві від 31.10.2008 року. З огляду на це, вбачається, що вказане свідоцтво про реєстрацію автомобіля було єдиним наявним у сторін документом, що вказав усі родові ознаки предмета продажу, та саме з нього усі необхідні характеризуючи його дані були перенесені у договір та узгоджені ними, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, а отже в силу ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. При цьому, як у вказаному свідоцтві, так і в листі ГУ УДАЇ в м.Києві від 28.11.2014 року (а.с.20) та інших даних з баз ВДАЇ вбачається про реєстрацію вказаного автомобіля за відповідачем як 2008 року випуску. Крім того, за наслідками витребуваної судом інформації про первинні документи щодо продажу і постановки обліку вказаного автомобіля вперше було встановлено, що вказаний автомобіль ТОВ «Віннер Автомотів» було продану [PERSON] згідно договору від 23.10.2008 року та згідно специфікації і системи виробника модельний ряд цього автомобіля є 2008 року (лист від 30.06.2015 року). Також, в судовому засіданні позивачем не було надано доказів визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що знаходилось у відповідача, із зазначенням 2008 року випуску автомобіля, відсутні дані встановлення вини відповідача щодо позивача у кримінальному провадженні за ст.190 КК України. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За умовами ст. ст. 59-61 ЦПК України обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З врахуванням досліджених обставин справи та наданих суду доказів, суд вважає що позивачем у відповідності до вимог ст.ст.59-61 ЦПК України не було доведено та судом не встановлено протиправних, умисних дій відповідача щодо приховування (замовчування) інформації щодо справжнього року випуску автомобіля при укладені договору його продажу 29.12.2012 року, а відтак підстави для застосування вимог ст.3.6 умов договору щодо стягнення штрафу з відповідача відсутні. Крім того, судом враховано, що при укладені договору відповідачка [PERSON] присутня не була і цей договір нею підписаних не був, а від її імені його підписав представник за дорученням - третя особа [PERSON]. Отже, за відсутності відповідача [PERSON] під час укладення угоди жодних умисних дій останньої щодо предмета продажу бути не могло. При вирішення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди судом враховано, що відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності з п. 3) ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не надав суду доказів, які підтверджують факт протиправності дій відповідача щодо нього та заподіяння йому у зв»язку з цим моральних страждань або втрат немайнового характеру. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність прийняття рішення про залишення позову без задоволення щодо усіх позовних вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed