Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автогазцентр» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення майнової шкоди, завданої при виконанні ним трудових обов`язків в розмірі 18604 грн. В обґрунтування позову вказує, що 23.07.2018 року між позивачем (роботодавцем) та відповідачем (працівником) був укладений трудовий договір у відповідності до умов якого, працівник зобов`язався виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а роботодавець зобов`язався виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з вказаним трудовим договором відповідач [PERSON] був прийнятий на посаду оператора заправних станцій. З метою посилення контролю за збереженням наявних засобів в касі підприємства позивача та згідно наказу керівника № 18/ОД від 12.03.2019 року було створено постійно діючу комісію, в процесі роботи якої 12.03.2019 року було виявлено недостачу грошових коштів (готівки) на суму 18604 грн. по касі однієї з торгових точок з роздрібного продажу пального (АГЗП по вулиці Сурікова, 14 у місті Черкасах), яка відноситься до сфери підприємницької діяльності позивача. В результаті виявлення комісією факту недостачі грошових коштів на вказану суму та відповідно до наказу керівника від 12.03.2019 року № 19/ОД позивачем було проведено службове розслідування внаслідок чого з`ясовано, що в період з 07.03.2019 року по 11.03.2019 року в даній торговій точці працював відповідач [PERSON] , який, прийнявши зміну 10.03.2019 року, в тому числі з наявними в касі коштами за реалізований товар, безпідставно зник і в подальшому, починаючи з 11.03.2019 року, на робоче місце так і не з`явився. У зв`язку з описаними вище обставинами, наказом керівника № 7/1-к від 21.03.2019 року відповідача було відсторонено від роботи, як це передбачено нормами статті 46 КЗпП України. Таким чином, під час виконання покладених на відповідача трудових обов`язків, ним було незаконно привласнено за місцем роботи грошові кошти належні позивачу в сумі 18604 грн. та відповідно заподіяно останньому майнової шкоди у такому ж розмірі. Завдану під час виконання трудових обов`язків позивачеві матеріальної шкоди, відповідач добровільно відшкодувати не погоджується, а тому позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТзОВ «Автогазцентр» майнову шкоду, завдану ним при виконання своїх трудових обов`язків в розмірі 18604 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.02.2020 року відкрито провадження, розгляд вирішено проводити за правилами загального\~позовного провадження\~та призначено\~підготовче судове\~засідання з наданням відповідачу строку для подання відзиву на позовну заяву 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.04.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. В судовому засіданні відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до ТзОВ «Автогазцентр» про стягнення заборгованості по заробітній платі, звільнення та видачу трудової книжки та просив прийняти до спільного розгляду та об`єднання в одне провадження з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автогазцентр» до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов`язків, Ухвалою Придніпровського районного суду від 29.01.2021 року відмовлено в прийнятті до спільного розгляду та об`єднання в одне провадження з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автогазцентр» до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов`язків зустрічного позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автогазцентр» про стягнення заборгованості по заробітній платі, звільнення та видачу трудової книжки, в зв`язку з пропуском строку подання такого позову, а також роз`яснено [PERSON] , що він має право звернутися до суду із вказаним позовом в загальному порядку. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог та стягнення з нього на користь ТзОВ «Автогазцентр» майнової шкоди, завданої при виконанні ним трудових обов`язків та надав суду письмові заперечення на позовну заяву. В своїх запереченнях відповідач [PERSON] вказує, що дійсно за його заявою про прийняття на посаду оператора АГЗП між ним та ТзОВ «Автогазцентр» 13.07.2018 року було укладено трудовий договір та з 14.07.2018 року його було допущено до робочого місця (АГЗП по вул. Сурікова, 14, у м. Черкаси). Він сумлінно виконував свої трудові обов`язки згідно посадових інструкцій та відповідно трудовому розпорядкові, про що є відповідні записи в журналах обліку товарно-матеріальних цінностей та допуску до контрольно-вимірювального обладнання АГЗП. Однак його було відсторонено від роботи наказом № 7/1-к від 21.03.2019 року. Підставою відсторонення вказаний номер кримінального провадження 120192510100001757 від 10.04.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, однак дане кримінальне провадження було закрите 26.11.2019 року за відсутністю складу кримінального правопорушення, а станом на 21.03.2019 року дане кримінальне провадження ще навіть не було відкрите і ніяким чином не могло бути відоме позивачу. Тому вважає, що позивач таким чином вводить суд в оману щодо фактичних обставин справи, свідомо підробляючи докази у справі, щоб уникнути відповідальності за порушення законодавства. Також відповідач вказав, що його роботодавець неодноразово порушував законодавство України про працю, а саме стосовно строків та періодичності виплати заробітної плати робітникам, в тому числі і йому (відповідачу), за що притягувався до адміністративної відповідальності. Через скрутні життєві обставини йому (відповідачу) були потрібні кошти на придбання ліків і він неодноразово звертався до директора ТзОВ «Автогазцентр» з проханням розрахуватись з ним, але не отримавши розрахунку, він був змушений самостійно взяти з каси підприємства 850 грн. По цьому факту позивач звернувся до поліції і було відкрито вказане вище кримінальне провадження, однак воно було закрите за відсутністю складу кримінального правопорушення. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав, що він взяв в каси підприємства лише 850 грн., однак ці кошти він взяв з усної згоди на це керівництва підприємства. Більше коштів він не брав. Крім того, таких коштів, про які вказує позивач, і не могло бути, оскільки на АГЗП, де він працював, в основному проводилися безготівкові операції. Позовні вимоги про стягнення з нього майнової шкоди, завданої при виконанні трудових обов`язків в розмірі 18604 грн. не визнав в повному обсязі та заперечував проти їх задоволення, в тому числі і щодо стягнення з нього 850 грн., оскільки підприємство не провело з ним розрахунку та має заборгованість по заробітній платі. Після пояснень відповідача [PERSON] , даних в судовому засіданні, представник позивача за довіреністю [PERSON] , діючи в межах своїх повноважень, уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТзОВ «Автогазцентр» майнову шкоду в розмірі 850 грн., тобто в сумі, яку відповідач самовільно взяв з каси підприємства, оскільки цей факт визнаний відповідачем в судовому засіданні. Також просив стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплату судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача за довіреністю [PERSON] , пояснення відповідача [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Цивільним Кодексом України. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Згідно з частиною 1\~статті 2 ЦПК України\~ завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п. п. 1, 2, 3 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Як встановлено\~в судовому\~засіданні, 23.07.2018 року відповідач [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду оператора заправних станцій з 23.07.2018 року, що стверджується розпорядженням керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Автогазцентр» Постригань Т.В. № 14-К (а.с. 3). Наказом директора ТзОВ «Автогазцентр» Постригань Т.В. № 18/ОД від 12.03.2019 року було створено постійно діючу інвентаризаційну комісію для проведення інвентаризацій грошових коштів в касі підприємства, в процесі роботи якої 12.03.2019 року було виявлено недостачу грошових коштів в касі АГЗП м. Черкаси, вул. Сурікова, 14 на суму 18604 грн., та наказом № 19/ОД створено комісію для проведення службового розслідування щодо недостачі коштів (а.с. 8, 9, 11-13). Згідно акту службового розслідування від 21.03.2019 року, оператор [PERSON] зміну та кошти оператору [PERSON] не передав, на передачу зміни взагалі не з`явився. В усній розмові [PERSON] підтвердив, що він взяв кошти в касі, оскільки в нього хвора мама (а.с. 14). Наказом № 7/1-к від 21.03.2019 року оператора автозаправної станції [ADDRESS] [PERSON] відсторонено від роботи без збереження заробітної плати із 21.03.2019 року та до завершення розслідування кримінального провадження № 120192510100001757, зареєстрованого Черкаським відділом поліції ГУНП в Черкаській області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України (а.с. 10). Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, постановою старшого слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Гончар І.В., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120192510100001757 від 10.04.2019 року за ч. 1 ст. 191 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. \~ \~ \~ \~Стаття 130 КЗпП України\~визначає, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. \~ \~ \~ \~При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. КЗпП України\~передбачає два види матеріальної відповідальності: обмежену (ст. ст.132,\~133 КЗпП України) й повну (ст. 134 КЗпП України). Частиною першою статті 132 КЗпП України встановлено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Згідно зі статтею 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~статті 1351\~цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. В судовому засіданні не встановлено підстав для застосування ст. 134 КЗпП України, тому в даному випадку до застосування підлягає ст. 132 КЗпП України, згідно якої працівник, за шкоду, заподіяну підприємству при виконанні трудових обов`язків, несе матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Крім того, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт завдання відповідачем [PERSON] . Товариству з обмеженою відповідальністю «Автогазцентр» матеріальної шкоди на суму 18604 грн. Відповідних належних доказів суду, в тому числі фінансових документів, які б підтверджували зазначені обставини, позивачем суду не надано. Разом з тим, при винесенні рішення, суд враховує, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав, що він дійсно взяв з каси підприємства 850 грн., які до даного часу не повернув, і дані обставини в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення із відповідача [PERSON] на користь ТзОВ «Автогазцентр» завданої ним матеріальної шкоди саме в розмірі 850 грн. Доводи відповідача [PERSON] про те, що вказані кошти він не має повертати в зв`язку з тим, що підприємство має перед ним заборгованість по заробітній платі, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, як такі, що не доведені належними доказами. При вирішенні питання про стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача судових витрат, а саме витрат по сплаті судового збору, суд зазначає наступне. Частиною першою ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем ТзОВ «Автогазцентр» при зверненні до суду з даним позовом за вимогу майнового характеру було сплачено судовий збір в сумі 2102 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1548 від 15.01.2020 року. Оскільки позов ТзОВ «Автогазцентр» про стягнення шкоди задоволено частково, а саме в розмірі 850 грн., відповідно судовий збір, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача складає 96 грн. 94 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial