Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Сторони 01 лютого 2009 року уклали шлюб. За час перебування у шлюбі 31 грудня 2009 року народилася дочка [PERSON]. 01 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що спільне життя із відповідачем не склалося через різні характери, інтереси та погляди в житті, в результаті чого останнім часом між ними виникають суперечки, перебування в шлюбі стало неможливим. Переконаний, що подальше проживання з відповідачем неможливе. Просить розірвати шлюб між ним і відповідачем. Позивач при розгляді справи позовні вимоги підтримав повністю, наполягає на розлученні та пояснив, що спільні шлюбні відносини припинені, наданий термін для примирення три місяці результатів не приніс. Відповідач позов визнала, згідна на розлучення та пояснила, що дійсно відносини що склалися суперечать її інтересам, збереження шлюбу є неможливим. Просить після розлучення залишити їй прізвище [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом установлено, що сторони з 01 лютого 2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що стверджено свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). За час перебування у даному шлюбу в подружжя 31 грудня 2009 року народилася дочка [PERSON] (свідоцтво про народження (а.с. 13). Згідно ст. 105 ч. 3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позивач має право на звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України наданих у п. 10 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини і поновлення їх неможливе. За наданий судом термін для примирення не примирилися. Відповідач позов визнала, що свідчить про її небажання зберегти сімю, а тому шлюб носить формальний характер. Стосунки, що склалися між ними на даний час, дають підстави суду відповідно до ст. 112 СК України для розірвання шлюбу, оскільки збереження його суперечить інтересам позивача і це має істотне значення. Суд, згідно ст. 113 СК України, після розлучення залишає відповідачу прізвище [PERSON]. Задовольняючи позов, суд не стягує із відповідача в користь позивача понесені ним судові витрати, оскільки останній таких вимог не заявляв.

Outcome: approved