Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

сторони в шлюбі з 20.07.2002р., мають двоє дітей Анну-Марію, 2002р.н. і Ангеліну, 2013р.н. [PERSON] 22.09.2017р. звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала в основному тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, він зловживав спиртними напоями, через це часто сварились, бувало розходились і проживали окремо, вона декілька разів зверталась до суду із позовом про розірвання шлюбу, але маючи намір зберегти сімю, залишала такий без розгляду, однак відповідач поведінку та ставлення до сімї не змінив, тому вони припинили подружні стосунки, спільно не проживають, просила розірвати шлюб. Ухвалою суду від 01.12.2017р. сторонам надавався строк на примирення, терміном на три місяці (а.с. 24-25). В суді 01.12.2017р. [PERSON] позов підтримала, пояснила, що відповідач зловживав алкогольними напоями, не поважав її як дружину, тому часто сварились, що через таку поведінку відповідача вона тричі зверталась в суд із позовом про розірвання шлюбу, але маючи намір зберегти сімю, залишала такий без розгляду, що відповідач продовжує зловживати спиртними напоями, тому в 2017р. вони припини подружні стосунки, спільно не проживають, дала інші пояснення. В судове засідання 24.05.2018р. не зявилась, подала заяву у якій позов підтримала, просила шлюб розірвати. В суді 01.12.2017р. відповідач просив про надання терміну на примирення. В судове засідання 24.05.2018р. не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належно (а.с.33). Оскільки сторони в судове засідання не зявились, суд відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України вважає можливим розглядати справу у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів та без фіксації судового процесу технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. Із пояснень сторін в суді 01.12.2017р., із свідоцтва про шлюб та копій свідоцтва про народження убачається, що сторони в шлюбі з 20.07.2002р., мають двоє дітей Анну-Марію, 2002р.н. і Ангеліну, 2013р.н., в 2017р. припинили подружні стосунки, проживають окремо (а.с. 7, 8, 9). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Як убачається із змісту позову [PERSON], її пояснень в суді та поданої заяви від 24.05.2018р. (а.с.2-3, 35), вжиті судом заходи до примирення сторін позитивного наслідку не мають, позивачка не бажає поновлювати сімейні стосунки з відповідачем, настоює на розірванні шлюбу. Із оглянутих матеріалів справи Городоцького районного суду Львівської обл. № 2/441/224/2014 і 2/441/875/2016 видно, що [PERSON], відповідно у лютому 2014р. і листопаді 2016р., зверталась в суд із позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, однак через намір зберегти сімю, залишала такий без розгляду. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя Якимів, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування позивачки до збереження шлюбних відносин порушуватиме її права на особисту свободу, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов. Судові витрати у справі складають 640 грн. (а.с.1) та у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved