Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500193196 від 23.11.2010 року у розмірі 43 360,13 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №500193196. Згідно з умовами кредитного договору, ПАТ «Альфа-Банк» надав відповідачу кредит у розмірі 19 900,00 гривень для власних потреб, на умовах, визначених договором, зі сплатою 17,00% процентів річних, строком до 24 травня 2013 року. На підставі договору про відступлення права грошової вимоги від 18 грудня 2012 року ПАТ «Альфа-Банк» відступило право грошової вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до боржників, в тому числі і до відповідача. 27 грудня 2012 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» уклали договір про відступлення права грошової вимоги. Таким чином, ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» набуло статусу нового кредитора за укладеним з [PERSON] кредитним договором. Зобов'язання за кредитним договором позичальник [PERSON] не виконує, що обумовило виникнення заборгованості у розмірі 43 360,13грн., яка включає несплачене тіло кредиту в розмірі 19 900грн.; відсотки за користування кредитом в розмірі 15 260,13грн.; пеня в розмірі 8 200 грн. З підстав невиконання позичальником умов кредитного договору у частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 43 360,13 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору та витрати, пов'язані із наданням правової допомоги. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, повідомивши суд, що заявлений позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач про дату та місце судового засідання повідомлявся судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, що є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони. Відповідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України за згодою представника позивача провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.11.2010 між Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №500193196. Згідно з умовами кредитного договору, ПАТ «Альфа-Банк» надав відповідачу кредит у розмірі 19 900,00 гривень для власних потреб, на умовах визначених договором, зі сплатою 17,00% процентів річних. Відповідно до п. 2.3 Договору, дата остаточного повернення кредиту є 24.05.2013року. На підставі договору про відступлення права грошової вимоги від 18 грудня 2012 року ПАТ «Альфа-Банк» відступило право грошової вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до боржників, в тому числі і до відповідача. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 27 грудня 2012 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» уклали договір про відступлення права грошової вимоги. Таким чином, ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» набуло статусу нового кредитора за укладеним з [PERSON] кредитним договором. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання за Договором, станом на 15.08.2014 року сума заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені становить 43 360,13 грн. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому договором. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідач порушив умови договору та вимоги ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 2 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пені, штрафу). У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання за Договором, станом на 15.08.2014 року сума його заборгованості становить 43 360,13 грн., що складається з тіла кредиту в розмірі 19 900 грн.; відсотків за користування кредитом в розмірі 15 260,13 грн.; пені в розмірі 8 200 грн., що підтверджується наданою позивачем довідкою від 23.03.2012 р. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» до [PERSON] в частині стягнення заборгованості за Кредитним договором підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги суд зазначає наступне. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», компенсація на оплату винагороди спеціалістам, перекладачам, обчислюється за кожну годину пропорційно до середньої заробітної плати особи, розрахованої відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. Загальний розмір виплати не може перевищувати суми, розрахованої за відповідний час виходячи із трикратного розміру мінімальної заробітної плати. Беручи до уваги те, що позивачем не був наданий розрахунок витрат, пов'язаних з правовою допомогою, не наведено кількість судових засідань, в яких представник приймав участь, та кількість часу, витрачених в них, а також доказів сплати суми коштів за надання правової допомоги. Суд не може визнати копію прибуткового касового ордеру на суму 4000 належним та допустимим доказом сплати коштів за надання правової допомоги, оскільки вказаний документ не містить необхідних реквізитів та не дає змоги визначити його як доказ саме у вказаній справі. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат за надання правової допомоги в сумі 3410 грн.40 коп. Судові витрати розподіляються судом відповідно до ст. 88 ЦПК України. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 525, 526, 530, 629, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial