Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

сторони в шлюбі з 05.02.2000р., мають двоє дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. [PERSON] 29.07.2016р. звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивував тим, що подружнє життя з відповідачкою не склалось, вони часто сварились та конфліктували, вже понад два роки проживають окремо, не ведуть спільного господарства і майже не спілкуються, просив розірвати шлюб. В суді позивач позов підтримав, також пояснив, що подружніх стосунків із відповідачкою не підтримують з квітня 2014р., він не любить її, йому неприємно бути їй чоловіком, настоює на розірванні шлюбу. Відповідачка позов визнала, пояснила, що подружнє життя із позивачем не склалось, він не цікавився нею, вихованням і утриманням дітей, зловживав алкогольними напоями, часто бив її, вона не любить позивача, боїться його та після чергового конфлікту - 05.04.2014р. пішла від нього, відтоді разом не проживають і не підтримують подружніх стосунків, просить розірвати шлюб. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. З пояснень сторін, долученого до справи свідоцтва про шлюб і копій свідоцтва про народження (а.с.3-5) видно, що сторони в шлюбі з 05.02.2000р., мають двоє дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]., в березні 2014р. припинили подружні стосунки, разом не проживають, миритись не бажають, обоє настоюють на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Сторони, як убачається із їх пояснень в суді, на початку квітня 2014р. припинили подружні стосунки та обоє не бажають поновлювати такі, настоюють на розірванні шлюбу. Наявність в сторін дітей, суд оцінює, як обставину, що заслуговує уваги, але не перешкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу, оскільки діти постійно при позивачці, спору з приводу її виховання чи утримання між сторонами немає. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов.

Outcome: approved