Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» (далі ТОВ «Служба термінового кредитування») звернулось з позовом до [PERSON], [PERSON], зміненим в ході розгляду справи, вказавши, що між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № 140414-183230 від 14.04.2014 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 1000 гривень строком до 06.03.2014 року зі сплатою відсотків в сумі 280 гривень. В забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором, 14.04.2014 року було укладено договір поруки між ТОВ «Служба термінового кредитування» та [PERSON] в межах суми зобовязань 50 гривень. Оскільки [PERSON] належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконав, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитом в сумі 50 гривень, а також стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 12440 гривень та судові витрати. Оскільки позивач не відмовлявся від позовних вимог, заявлених до [PERSON], та не просив залишити позов без розгляду в цій частині, тож суд виходить з того, що позовні вимоги ТОВ «Служба термінового кредитування» у відповідності до первісної та уточненої позовної заяви заявлені до обох відповідачів, зокрема, з [PERSON] вимоги обмежуються стягненням 50 гривень. Представник позивача в судове засідання не зявився, направив до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача на підставі наданих доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи повідомлялась в установленому порядку судовими повістками за зареєстрованим місцем проживання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про слухання справи за його відсутності, а також письмову заяву, в якій вказав, що позовні вимоги, викладені в уточненій позовній заяві, визнає частково, згоден в вимогами про стягнення суми основного боргу у 1000 гривень та відсотків в сумі 280 гривень, однак, просить відмовити у задоволенні вимог в частині стягнення пені за застосуванням положень ст. ст. 551, 616 ЦК України. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. 14.04.2014 року між ТОВ «Служба термінового кредитування» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 140414-183230. Відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит в сумі 1000 гривень строком до 27.04.2014 року включно, зобовязавшись повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 2% за кожен день користування кредитом. Всього до 27.04.2014 року [PERSON] зобовязався сплатити 1280 гривень. Порядок погашення кредиту, нарахування процентів, пені за кредитним договором визначений розділами 3, 6 договору. 14.04.2014 року між ТОВ «Служба термінового кредитування» та [PERSON] на забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором був укладений договір поруки, за умовами якого [PERSON] забезпечується виконання [PERSON] зобовязань частково. Передбачена договором відповідальність [PERSON] перед ТОВ «Служба термінового кредитування» обмежується загальною сумою 50 гривень. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку [PERSON] належним чином зобов'язання з повернення грошових коштів не виконав, в результаті чого станом на 02.11.2016.2016 року виникла заборгованість в загальній сумі 12440 гривень, з яких 1000 гривень заборгованість по кредиту, 280 гривень проценти, 11160 гривень пеня. При вирішенні спору суд виходить з такого. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею). Можливість забезпечення виконання зобовязання укладенням договору поруки передбачено ст. 553 ЦК України. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено субсидіарну відповідальність поручителя. При цьому поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 543 ч. 1 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що відповідач [PERSON] позовні вимоги в частині суми кредиту та процентів визнав повністю, відповідач [PERSON] заперечень своїх за позовом не надала, суд вбачає законні підстави для стягнення кредиту в сумі 1000 гривень та процентів в сумі 280 гривень з відповідачів, при цьому з відповідача [PERSON] належить стягнути 50 гривень, а з відповідача [PERSON] 1230 гривень рахунок погашення заборгованості по сумі кредиту та процентам. При вирішенні спору в частині стягнення пені суд виходить з наступного. Відповідач [PERSON] у своїх запереченнях просив суд про одночасне застосування положень ст. 515 та ст. 616 ЦК України, які передбачають зменшення розміру неустойки з різних підстав. Так, відповідно до ст. 616 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Дослідивши доводи сторін та дослідивши надані письмові докази, суд не вбачає підстав вважати, що кредитор своїми діями чи бездіяльністю сприяв збільшенню розміру пені, адже, відповідач [PERSON] знав про наявність у нього заборгованості за кредитом, натомість не намагався виконати свої зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів, а також і не звертався до ТОВ «Служба термінового кредитування» для вирішення питання щодо реструктуризації заборгованості, тощо. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачє підстав для застосування положень ст. 616 ЦК України. Статтею 551 ч. 4 ЦК України вказано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини перша, третя статті 549 ЦК України). Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що за змістом частини третьої статті 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків. Позивачем розмір пені визначений у сумі 11160 гривень, сума кредиту, на який нараховувалась пеня становить 1000 гривень. Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача [PERSON] щодо значного перевищення суми пені розміру збитків, який дорівнює сумі наданого кредиту. Враховуючи такі висновки суду, а також приймаючи до уваги наявність у [PERSON] певних захворювань, на підтвердження яких ним надані виписки з медичної картки, суд вбачає підстави для зменшення розміру пені до 1000 гривень, що відповідає розміру збитків. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial