Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.12.1978 року. Мають чотирьох повнолітніх дітей. [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Посилається на те, що в них різні характери та погляди на життя, через що між ними виникали сварки та непорозуміння. Відповідач не поважав її як свою дружину, не враховував думку, матеріально не забезпечував сімю, перебуваючи у стані алкогольного спяніння наносив їй побої та ображав нецензурними словами у присутності їхніх спільних знайомих. Вона неодноразово просила його знайти роботу та змінити своє відношення до неї, але всі її прохання були марними. Разом не проживають пятнадцять років. На даний час вона має намір влаштувати своє особисте життя, тому просить розірвати шлюб. Відповідач відмовляється розірвати шлюб в органах ДРАЦСу. Через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, у звязку з терміновим виїздом за межі області. Примирення між ними неможливе, оскільки вона бажає влаштувати особисте життя. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що у шлюбі з позивачкою прожили тридцять девять років, в якому у них народилося четверо дітей. На даний час діти вже повнолітні та працюють в Італії. У с. Грушово вони побували два будинки, в одному з яких він живе разом з дружиною. За час перебування у шлюбі між ними звичайно виникали сварки, але про намір розірвати шлюбу позивачка не говорила йому ні разу. Спільне проживання вони не переривали ніколи. Твердження позивачки про те, що вони не проживають разом 15 років повністю надумані. До пенсії він працював на різних підприємствах району і на заробітки не виїжджав. На даний час дружина поїхала в гості до доньки в Італію. Причини її звернення до суду із цим позовом йому не відомі. Просить відмовити у позові. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 14.12.1978 р. між сторонами було зареєстровано шлюб, про що внесено відомості в актовий запис за номером 63. Згідно статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 та ст. 25 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статей 104 та 105 СК України вбачається, що шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Якщо один із подружжя помер до набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, вважається, що шлюб припинився внаслідок його смерті. Якщо у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу один із подружжя помер, вважається, що шлюб припинився внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до\~статті 106\~або одного з них відповідно до\~статті 107\~цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 109\~цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Звернувшись до суду з позовом про розірвання шлюбу, позивачка не надала жодних доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, а також не зявилася у судове засідання, чим самим позбавила суд можливості вислухати її думку щодо пояснень відповідача. Відповідно до частин першої та другої статті 31 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Крім прав та обов'язків, визначених у\~статті 27\~цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. \~ Статтею 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися правовою допомогою, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення і ухвали суду, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом. Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. З приписів статей 57-62 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Сторони, треті особи та їхні представники за їх згодою можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та іншіобставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтетесам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи, що позивачка не надала суду належних, достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували припинення сімейно-шлюбних відносин між сторонами та розпаду сімї, а відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Судові витрати слід покласти на позивачку. За таких обставин,

Outcome: dismissed