Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

ТОВ «Кредитсервіс» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувано тим, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг уклав кредитний договір №2000407-001 від 07.04.2020 на суму 20 000 грн. з 5,9% плати за користування кредитом в місяць від загального розміру кредиту. Відповідно до п.2.2.договору відповідач зобов`язаний повернути кредит та здійснити плату за його користування до 07.04.2021, але в будь-якому разі договір діє до повного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, в зв`язку з чим станом на 26.07.2021 має заборгованість в розмірі 23 097,00 грн, з яких 12 477,00 грн - тіло кредиту; 10 620,00 грн - відсотки за користування кредитними коштами. Посилаючись на вказане просив стягнути з відповідача цей борг та понесені судові витрати. Ухвалою судді Чорнухинського районного суду Полтавської області від 01.09.2021 відкрито провадження у справі та визначено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов підтримують повністю (а.с.41). Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Визнає, що у нього може утворитись заборгованість за кредитом, але не знає конкретний розмір цієї заборгованості. Також пояснив, що він неодноразово сплачував заборгованість за наданими йому позивачем рахунками. Згодом дізнався, що ці кошти йшли не в рахунок сплати заборгованості, а фізичній особі. Нових змінених рахунків позивач йому не повідомляв. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню зважаючи на таке. Як вбачається з матеріалів справи 07.04.2020 між сторонами було укладено кредитний договір №200407-001 про надання кредиту на суму 20 000 грн зі сплатою 5,9% в місяць від загального розміру кредиту, разовий процент - 5,9% від загального розміру Кредиту. З платіжного доручення від 09.04.2020 видно, що позивачем перераховано відповідачу на виконання укладеного вказаного кредитного договору 18 820 грн (а.с.7). 14 червня 2021 позивач направив до відповідача досудову вимогу про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором №200407-001 у розмірі 23 097 грн. Відповідно до ч.ч.1,3, 4 ст.12, ч.ч.1,2 ст.76, ч.1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими й електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст.79 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову. Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень. Матеріали справи не містять доказів, що підтверджують утворення у відповідача перед позивачем заборгованості у розмірі 23 097 грн, з яких: 12 477 грн - тіло кредиту, 10 620 грн - відсотки за користування кредитом. Наявність цих обставин грунтується виключно на припущеннях. Таким чином, оскільки позивачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed