Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] 16.07.2013 року уклали шлюб від якого у них 31.01.2016 року народилась дочка [PERSON], яка на час звернення до суду проживає разом із позивачем та перебуває на її повному утриманні. Відповідач добровільно не надає допомоги на утримання своєї дочки, а оскільки дитині ще не виповнилося трьох років позивач не має можливості працювати щоб утримувати дитину, до того ж дочка має незадовільний стан здоровя, а тому потребує додаткових витрат на своє лікування. Відповідач достатньої допомоги на утримання та лікування його дочки не надає, добровільно про сплату аліментів сторонам домовитись не вдалось, а тому позивач змушена звернутись до суду з вимогами задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку відповідача, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ухвали суду від 18.10.2018 року дана справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Враховуючи, що відповідно до ухвали суду розгляд справи призначений у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, і сторони проти такого порядку не заперечують, відзиву на позов відповідач до суду не направив, а у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини позивача та відповідача, суд розглядає справу за відсутності сторін по матеріалах справи. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження (серії І-СР №224298 від 09.02.2016 року) [PERSON] народилась 31.01.2016 року, а її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Таким чином суд вважає доведеним, що відповідач є батьком [PERSON], а тому, згідно вимог чинного законодавства та міжнародних правових актів на нього також покладається обовязок щодо належного її утримання та матеріального забезпечення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як вбачається із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач наполягає, що відповідач є працездатним та матеріально забезпеченим адже працевлаштований та отримує достатньо заробітну плату, а тому може і зобовязаний надавати допомогу на утримання дитини у розмірі, який заявлений позивачем. Відповідно до змісту ст.,ст.\~12, 13, 81 ЦПК України, \~суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Належних доказів отримання відповідачем достатньої суми доходів для виконання всіх зобовязань та можливості повної сплати заявленої суми аліментів позивачем надано не було. Однак суд при вирішенні вказаної категорії спорів має враховувати матеріальне становище як позивача так і відповідача та розмір його доходів, які мають бути достатніми для виконання заявлених позовних вимог. Окрім того суми прожиткового мінімуму для певних категорій громадян України, станом на дату подання позову встановлені ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік», відповідно до якого прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, станом на дату подання позову становить 1944 гривні. Таким чином вбачається, що чинним законодавством визначений відповідний прожитковий мінімум для дитини відповідного віку достатній для забезпечення нормального функціонування дитини з урахуванням соціально-економічної ситуації в країні. Із норм СК України вбачається, що утримання дітей, надання їм необхідного матеріального забезпечення не менше встановленого прожиткового мінімуму покладається на обох батьків та не може бути покладено на одного із них. За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку є, на думку суду, завищеними та враховуючи не доведення позивачем достатності розміру доходів відповідача для виконання вказаних зобовязань та забезпечення особистого нормального проживання, підлягають зменшенню. Суд вважає, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача у частці від заробітку та виходячи з принципів розумності та справедливості, а тому стягує аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на\~ дитину відповідного віку, що буде відповідати вимогам чинного законодавства, справедливому та обєктивному вирішенню справи на підставі саме тих доказів, які подані позивачем. Суд також приходить до висновку про стягнення з відповідача відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України судових витрат. На підставі зазначеного та

Outcome: partial