Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи: 15.10. 2019 Підопригора О.П. звернулась до суду з позовом в інтересах [PERSON] до Роменської міської ради, третя особа: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Сумській області про визнання права власності на гараж. В обґрунтування позову посилається на те, що позивачем у 2000 році було збудовано гараж площею 17,8 кв.м, висотою 2,2 м за адресою: [ADDRESS] . Гараж було збудовано позивачем без відповідних дозвільних документів на земельній ділянці для індивідуального гаражного будівництва площею 0,0031 га, кадастровий номер 5910700000:05:001:0050, що належить [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії СМ №126392, виданого Роменською міською радою 11.08.2004 року. За загальним правилом, закріпленим у частині другій ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Разом з тим, згідно ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Будівництво гаражу [PERSON] не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, вважає, що за позивачем можливо у судовому порядку визнати право власності на гараж, який був самовільно ним побудований . Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 15 жовтня 2019 року судом відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.24). Представник позивача Підопригора О.П. надала заяву про розгляд справи без її участі та у відсутності позивача. Позовні вимоги підтримала повністю (а.с. 47). Представник відповідача - Роменської міської ради Сумської області у судове засідання не з`явилась. До суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника та визнанням позову (а.с. 48). Представник третьої особи - УДАБІ у Сумській області, у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.44) Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач народився [INFO] в с. Герасимівка Роменського району Сумської області, зареєстрований в [ADDRESS] , що підтверджується паспортом серії [NUMBER] (а.с. 4-5). На підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії СМ №126392, виданого Роменською міською радою 11.08.2004 , [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка по [ADDRESS] (а.с. 9). Рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради від 19.06.2019 земельній ділянці на [ADDRESS] під кадастровим номером 5910700000:05:001:0050, яка належить [PERSON] , присвоєно адресу [ADDRESS] (а.с.10). Державна реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведена державним реєстратором Управління адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області Олійник О.Г. 09.04.2019 року, номер запису про право власності 31178263, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1810771659107 (а.с.11). Згідно довідки КП «Роменське МБТІ» РМР від 07.06.2019 №64 згідно архівних даних станом на 01.01.2013 в БТІ відсутня реєстрація права власності на гараж за указаною вище адресою (а.с.12). 31.07.2019 КП «Роменське МРБТІ» виготовлено технічний паспорт на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Рік побудови гаража - 2000 рік (а.с.13-15). 27.09.2019 ФОП [PERSON] було виготовлено звіт про технічне обстеження гаражу №57-А/Г14 по [ADDRESS] , згідно якого безпечна експлуатація обстеженої будівлі за цільовим призначенням можлива, оглянуті основні несучі та огороджувальні конструкції об`єкта знаходяться у задовільному технічному стані і відповідають вимогам надійності та безпечної експлуатації (а.с.16-20). Вартість гаража по [ADDRESS] станом на 28 серпня 2019 року становить 28000 грн. (а.с.21). Вказане свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу права власності на нерухоме майно, які регулюються ст.ст. 328, 331, 375, 376 ЦК України та підзаконними нормативними актами. Норми права, застосовані судом: У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе постановити рішення у підготовчому провадженні. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В силу ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При таких обставинах, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Як передбачено ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 375 ЦК України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України, самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо : 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Особа, яка здійснила або здійснює самочинно будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього (ч. 2 цієї статті). Водночас згідно із ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним паво власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З контексту ч.ч. 3 та 4 ст. 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм ч. 3 ст. 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. Такий правовий висновок Верховний Суд України висловив у постанові від 02.12.2015 в справі № 6-1328цс15. У пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність (абзац 3 п.22 Постанови). Згідно роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ». Відповідно до Порядку, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 року № 91 із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.06.2012 року № 304, прийняття в експлуатацію об`єктів (крім закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року, індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) здійснюється безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України, при цьому документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Мотиви суду Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази за власним переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, кожен окремо та в сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Так, на сьогодні в Управлінні ДАБІ у Сумській області відсутні правові підстави для прийняття в експлуатацію самочинно збудованого позивачем гаражу, а тому в позасудовому порядку вирішити це питання не можливо. Позивач є власником земельної ділянки кадастровий номер 5910700000:05:001:0050 по [ADDRESS] , а тому має право на звернення до суду з даним позовом (ст. 376 ЦК України). При цьому права інших осіб не порушуються. Гараж побудований позивачем на земельній ділянці, яка була спеціально для цього відведена. Таким чином, є всі підстави для визнання за позивачем права власності на самочинно збудований гараж. Судові витрати необхідно залишити за позивачем, оскільки вимога про стягнення їх з відповідача не висувається. Також судом застосовані норми процесуального права, передбачені ст. ст. 17,18, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України. Суд

Outcome: approved