Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10 січня 2018 року відповідач подала до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заяву № 9292370793 про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТО «ФК «ЦФР», підписанням якої, остання підтвердила згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між нею та ТОВ «ФК «ЦФР». Відповідно до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. 26 червня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення права вимоги №20190626, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає ТОВ «ФК ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором № 9292370793. Згідно п. 1.2. договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до п.3.1. договору відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК «ЦФР» гарантує, що йому належить право вимоги за портфелем заборгованості до боржників, зазначених у Реєстрі боржників. Згідно п. 6.2.3. договору відступлення прав вимоги, права вимоги переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ» з моменту підписання сторонами цього договору, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ФК «ЦФР» умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається. Відповідно до Реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ «ФК «ЦФР», Додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги №20190626 від 26 червня 2019 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 28632,36 грн., з яких: -12460,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; -2182,83 грн. - сума заборгованості за відсотками; -7759,53 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); -6230,00 грн. - сума заборгованості за пенею. На виконання п. 6.6. договору відступлення прав вимоги, згідно вимог ст. ст. 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу відповідача [PERSON] , зазначену у кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення УКРПОШТИ від імені ТОВ «ФК «ЦФР» направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 9292370793 від 10 січня 2018 року, в розмірі 28632,36 грн. та судовий збір в розмірі 2102,00 грн. У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Згідно ст.280 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити. Матеріалами справи встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 9292370793 від 10 січня 2018 року, на суму 12460,00 грн., на 36 місяців, під 3,49% щомісячних від суми кредиту та 11,99% річних від суми боргу за договором. 26 червня 2019 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення права вимоги №20190626, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає ТОВ «ФК ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором №9292370793. Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №20190626 від 26 червня 2019 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 9292370793 в сумі 28632,36 грн., з яких: -12460,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; -2182,83 грн. - сума заборгованості за відсотками; -7759,53 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); -6230,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитними договорами № 2981112153 від 08 квітня 2016 року в сумі 28632,36 грн. Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 09 липня 2019 року на адресу відповідачки [PERSON] було направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги, яке було залишено нею без уваги. На сьогоднішній день боржницею не виконано своїх грошових зобов`язань перед новим кредитором, яким є ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», за кредитним договором №9292370793 від 10 січня 2018 року. Вирішуючи питання про визначення складових заборгованості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитом в розмірі 20872,83 грн., з яких: 12460,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2182,83 грн. заборгованість за відсотками; 6230,00 грн. заборгованість за пенею. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом) суд зазначає наступне. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Кредитний договір №9292370793 від 10 січня 2018 року укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] , є споживчим кредитом, тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» ч.ч. 5, 6, 7 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», встановлено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Виходячи з викладеного, та приймаючи до уваги нарахування заборгованості по комісії за управління кредитом від 10 січня 2018 року №9292370793 на суму 7759,53 грн., позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються споживачу, тому суд приходить до висновку про нікчемність відповідних умов кредитного договору та відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості по комісії у вказаному розмірі. Крім того, положення про сплату споживачем комісії за управління кредитом взагалі відсутнє у кредитному договорі №9292370793 від 10 січня 2018 року, що оформлений у вигляді заяви на отримання кредиту, а також в графіку платежів. Таким чином, враховуючи відсутність підстав для стягнення з відповідачки комісії, суд вважає, що у задоволенні даних вимог слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1532,35 грн. (20872,83 грн. х 2102,00 грн. : 28632,36 грн.). В іншій частині позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial