Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший дім» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, у якому просило суд стягнути з [PERSON] на його користь 202\~773 грн. 77 коп. у рахунок відшкодування шкоди, заподіяної підприємству та судові витрати. В позові зазначено, що 12.09.2018 відповідач [PERSON] прийнятий на посаду завідувача складу до ТОВ «Перший дім». З відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, за умовами якого завідувач складу приймає на себе повну матеріальну відповідальність за всі передані йому роботодавцем (ТОВ «Перший дім») товарно-матеріальні цінності, що будуть надходити йому протягом усього терміну дії даного договору. Також позивач зазначає, що 20.05.2019, шляхом проведення інвентаризації було виявлено недостачу ввірених відповідачу, товарно-матеріальних цінностей та складено акт інвентарного опису, за даним фактом було відкрите кримінальне провадження №12019020040000662 за ст. 191 КК України. \~ \~ \~ \~Відповідно до пояснень, відібраних 20.05.2019 старшим оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Київського ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції Головіним І.В., відповідач [PERSON] визнав, що нестача ввірених йому товарно-матеріальних цінностей, яка була виявлена 20.05.2019, є саме недостачею за товар, який він привласнив та продав. Крім того позивач вказує, що відповідно до акту про нестачу товарів №ПД-00000097 від 20.05.2019 розмір шкоди становить 202\~773 грн. 77 коп. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.06.2020 дану цивільну справу передано за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області. (а.с. 167-168 т.1) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.11.2020 дану цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. (а.с. 189 т.1) 09.04.2021 представником відповідача, адвокатом Бевз О.І. надано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що пояснення відповідача від 20.05.2019 є неналежним доказом у справі, та доказ доданий позивачем до позовної заяви (а.с. 13 - 20 т.1) не може рахуватися інвентаризаційною відомістю, оскільки складений з порушенням вимог законодавства, а саме: не містить назви документа, ідентифікації, ціни активів (товарів), місце обліку, об`єктів матеріальних цінностей, що не вистачає. Також представник відповідача вказує, що акт про нестачу товарів №ПД-00000097 від 20.05.2019, підписаний директором філії Шостак О.В. складено з порушенням вимог до первинного бухгалтерського обліку, не містить підпису матеріально відповідальної особи, у віданні якої перебувають активи, відсутні підписи ревізійної комісії. Крім того представником відповідача, у відзиві на позовну заяву, зазначено, що із доданих до позовної заяви первинних бухгалтерських документів, не вбачається, що матеріальні цінності передавалися під звіт та особистий підпис [PERSON] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2021 у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 30 т.2) В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Перший дім», адвокат Якименко-Шевчук Ю.О. вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила суд її задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Бевз О.І. заперечувала проти вимог позовної заяви в повному обсязі, просила суд відмовити в її задоволенні, з підстав, зазначених у відзиві. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно витягу з наказу №240 від 11.09.2018 [PERSON] з 12.09.2018 прийнято на посаду завідувача складу, з укладенням договору про повну матеріальну відповідальність. (а.с. 8 т.1) Відповідно до посадової інструкції №9-ПІ, затвердженої наказом генерального директора ТОВ «Перший дім», обов`язком завідувача складу, крім іншого, є забезпечення зберігання складованих товарно-матеріальних цінностей. Відповідно до даної інструкції, завідувач складу несе відповідальність, крім іншого, за спричинення прямого матеріального збитку товариству, також як і за дії (або бездіяльність), що привели до такого матеріального збитку. (а.с. 9-10 т.1) Згідно копії договору про повну матеріальну відповідальність від 05.09.2018, укладеного між позивачем ТОВ «Перший дім» та відповідачем [PERSON] , працівник взяв на себе повну матеріальну відповідальність за всі в установленому порядку передані йому роботодавцем товарно-матеріальні цінності, а також за ті товарно-матеріальні цінності, що будуть надходити йому протягом усього терміну дії цього договору, а у випадку виявлення недостачі переданих працівникові товарно-матеріальних цінностей більше встановлених допустимих норм, знищення, пошкодження, зниження якості або псування з його вини товарно-матеріальних цінностей, він зобов`язується відшкодувати недостачу та заподіяну шкоду відповідним товарно-матеріальним цінностям. Термін дії цього договору визначається часом роботи працівника на посаді зав. складом у ТОВ «Перший Дім», відповідно з першого дня його роботи. (а.с.11 т.1) Відповідно до копії доповідної записки, директор відділення (м. Вінниця) [PERSON] , 17.05.2019 виявлено факти розкрадання майна завідувачем складу [PERSON] зі складу ТОВ «Перший Дім», який знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Гонти, 24. Факт розкрадання підтверджений завідувачем складу [PERSON] особисто, у зв`язку з чим директор відділення [PERSON] просив звільнити [PERSON] відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України (у зв`язку із втратою довіри). (а.с.12 т.1) З витягу з наказу генерального директора ТОВ «Перший Дім» №152 від 28.05.2019 про звільнення вбачається, що на підставі вказаної доповідної записки 28.05.2019 звільнено завідувача складу м. Вінниця [PERSON] відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України (у зв`язку із втратою довіри). (а.с. 13 т.1) Згідно з довідкою №161/02 від 30.07.2019, виданої за підписом генерального директора та головного бухгалтера ТОВ «Перший дім», [PERSON] працював в ТОВ «Перший Дім» з 12.09.2018 по 27.05.2019 на посаді завідувача складу, дохід за період з 01.03.2019 по 30.04.2019 склав 8\~346 грн, зокрема у березні та квітні 2019 року [PERSON] нараховано по 4\~173 грн. (а.с.14 т.1) Позивачем надано копію інвентарного опису товарів від 20.05.2019, в якому зазначені голова комісії - [PERSON] , члени комісії - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.15 20 т.1). Відповідно до акту про нестачу товарів ТОВ «Перший Дім» від 20.05.2019, за підписом директора філії [PERSON] , зазначено 58 найменувань товарів на суму 202 773, 77 грн. (а.с.21 т.1). Відповідно до копії відібраного працівниками поліції пояснення у [PERSON] від 20.05.2019, [PERSON] пояснив, що вирішив заволодіти деяким товаром, який зберігався на території, а саме будівельним матеріалами, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, тому здійснював продаж товарів без накладної по готівковому розрахунку. (а.с.22 25 т.1) Позивачем надано копії первинних документів, що підтверджуються факт придбання ТОВ «Перший дім» товарів, зокрема будівельних матеріалів. (а.с. 26 - 115 т.1) Вироком Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~у справі\~№127/28995/19\~ [PERSON] \~визнано винуватим\~у вчиненні\~кримінальних правопорушень,\~передбачених ч.\~ч.\~1,\~3\~ст.\~191\~Кримінального кодексу\~України (розтрата\~чужого майна,\~яке було\~ввірене особі,\~та розтрата\~чужого майна,\~яке було\~ввірене особі,\~вчинена повторно)\~у кримінальному\~провадженні №12019020040000662. Згідно\~загальнодоступних відомостей\~з Єдиного\~державного реєстру\~судових рішень\~встановлено,\~що даний\~вирок набрав\~законної сили\~22.12.2020. (а.с. 9 - 16) З копії\~вищевказаного вироку\~суду вбачається,\~що [PERSON] , обіймаючи посаду завідувача складу ТОВ «Перший Дім», вчинив розтрату майна ТОВ «Перший Дім», та своїми діями завдав ТОВ «Перший Дім» матеріального збитку на загальну суму 27 664,00 грн. 00 коп. (а.с. 9 - 16) Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Згідно п.1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно ч. 1 ст. 135-1 КЗпП України письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. \~ \~ \~ \~У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 138 КЗпП України\~для покладення\~на працівника\~матеріальної відповідальності\~за шкоду\~власник або\~уповноважений ним\~орган повинен\~довести наявність\~умов,\~передбачених\~статтею 130\~цього\~Кодексу. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»\~судам роз`яснено, що виходячи з вимогст.15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст. 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Відповідно до п.1 глави ІІ наказу Міністерства фінансів України від 02.09.2014№ 879 «Про затвердження Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань» (надалі Положення) для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства. Матеріально відповідальні особи не включаються до складу робочої інвентаризаційної комісії для перевірки активів, що знаходяться у них на відповідальному зберіганні (абзац другий пункту 2.4 Глави ІІ Положення). Відповідно до п.18 глави ІІ Положення інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами. При цьому матеріально відповідальні особи дають розписку, в якій підтверджується, що перевірка активів відбулася в їх присутності, у зв`язку з чим претензій до членів комісії вони не мають, та що вони приймають на відповідальне зберігання перелічені в описі активи. При проведенні інвентаризації у разі зміни матеріально відповідальної особи та особа, яка приймає активи, дає розписку про отримання активів, а та, яка передає, - про передачу активів. Згідно п. 19 зазначеного наказу після закінчення інвентаризації оформлені інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) здаються до бухгалтерської служби для перевірки, виявлення і відображення в обліку результатів інвентаризації. Відповідно до п.1, п.2 глави ІV Положення, висновки щодо виявлених розбіжностей між фактичною наявністю активів і зобов`язань і даними бухгалтерського обліку, які наводяться в звіряльних відомостях, та пропозиції щодо їх врегулювання відображаються інвентаризаційною комісією у протоколі, що складається після закінчення інвентаризації і передається на розгляд та затвердження керівнику підприємства. У протоколі наводяться: причини нестач, втрат, лишків, а також пропозиції щодо заліку внаслідок пересортиці, списання нестач в межах норм природного убутку, а також понаднормових нестач і втрат від псування цінностей із зазначенням причин та вжитих заходів щодо запобігання таким втратам і нестачам. Підприємства можуть додавати до протоколів іншу інформацію, що є суттєвою для прийняття рішень щодо визнання і оцінки активів і зобов`язань та розкриття відповідної інформації у фінансовій звітності. Протокол інвентаризаційної комісії затверджується керівником підприємства протягом 5 робочих днів після завершення інвентаризації. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем надано копію інвентарного опису товарів від 20.05.2019, членом комісії якої, залучено [PERSON] , який на момент проведення інвентаризації був матеріально відповідальною особою, та відповідно не міг бути включений до складу даної комісії. Також серед долучених до матеріалів позовної заяви документах, відсутня розписка матеріально відповідальних осіб, в якій підтверджується, що перевірка активів відбулася в їх присутності, у зв`язку з чим претензій до членів комісії вони не мають, та що вони приймають на відповідальне зберігання перелічені в описі активи. Крім того відсутній протокол інвентаризаційної комісії із висновками щодо виявлених розбіжностей між фактичною наявністю активів і зобов`язань і даними бухгалтерського обліку, які наводяться в звіряльних відомостях. За вказаних обставин надані позивачем копії інвентарного опису та акт про нестачу товару, суд не може прийняти, як належні докази розміру завданої позивачу матеріальної шкоди. Згідно п.3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене вище, враховуючи відсутність належних доказів на підтвердження завданої позивачу матеріальної шкоди на суму 202773 грн. 77 коп, а також те, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2020, який набрав законної сили 22.12.2020, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 191 Кримінального кодексу України, якими завдано ТОВ «Перший Дім» матеріального шкоду на загальну суму 27 664 грн. 00 коп., суд вважає, що позов підлягає \~задоволенню частково, а саме в частині стягнення завданої матеріальної шкоди діями [PERSON] , в розмірі 27 664 грн. 00 коп, яка встановлана даним вироком суду. Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 414 грн. 96 коп. (3 041, 62 грн. ? 27 664, 00 грн./202 770, 77 грн. = 414, 96 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial