Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Стислий зміст позовних вимог 25 червня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Головного управлянні Держгеокадастру в Сумській області про скасування наказу № 2523-УБД від 25 листопада 2020 року, яким затверджено проект землеустрою по відведенню земельної ділянки у власність [PERSON] для індивідуального садівництва на території Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області за межами населених пунктів та надано у власність земельну ділянку площею 0,0709 га, кадастровий номер 5924788300:05:005:1790, як протиправний. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішенням Токарівської сільської ради народних депутатів Сумського району Сумської області № 38 від 23 березня 1998 року йому було виділено земельну ділянку № [NUMBER] розміром 0,07 га в садівничому кооперативі «Лісовод -4» у приватну власність для колективного садівництва. Проте, всупереч його прав відповідачем наказом № 2523-УБД від 25 листопада 2020 року спірна земельна ділянка була передана [PERSON] , що є порушенням його права власності. Стислий зміст заперечень відповідача Відповідач не погоджується з вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свою позицію обґрунтував тим, що позивач не є власником земельної ділянки, а тому його посилання є безпідставними. При цьому вказав, що Головне управління Держгеокадастру в Сумській області діяло на підставі чинного законодавства і в межах своїх повноважень. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Ейсмонт Є.А., позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] , заперечувала проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію на підставі викладених у відзиві нормах чинного законодавства. Позиція суду Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні докази приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Токарівської сільської ради від 23.03.1998 р. №38 п.2 було надано [PERSON] земельну ділянку № [NUMBER] розміром 0,07 га в садівничому кооперативі «Лісовод-4» у приватну власність для колективного садівництва, що підтверджується копією рішення, довідкою Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області (а.с. 10, 11). Згідно рішення Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області від 30 грудня 2016 року Бездрицька сільська рада є правонаступником Токарівської сільської ради (а.с. 12). 18 березня 2020 року з заявою до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,08 га. для індивідуального садівництва за межами населеного пункту на території Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області звернувся [PERSON] (а.с. 42). Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, розглянувши вищезазначену заяву, наказом від 13.04.2020 року №18-15627/16-20-СГ надано [PERSON] дозвіл на розробку вказаного проекту (а.с. 44). 20 листопада 2020 року, після розроблення проекту землеустрою [PERSON] звернувся до Головного управління із заявою про затвердження проекту землеустрою (а.с. 45). Наказом № 2523-УВД від 25 листопада 2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для індивідуального садівництва на території Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області за межами населених пунктів (а.с. 46). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно земельна ділянка площею 0,0709 га, з кадастровим номером 5924788300:05:005:1790 зареєстрована за [PERSON] (а.с. 21). Нормативно - правове обґрунтування Згідно ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам -для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Згідно із ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку у разі передачі її із земель державної власності у приватну власність у межах норм безоплатної приватизації визначений приписами статей 118, 121, 122, 186-1 Кодексу. Вказаними нормами Земельного Кодексу передбачений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, повноваження органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Зокрема, за змістом положень частин четвертої, восьмої статті 122 Кодексу передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність громадян у межах норм безоплатної приватизації здійснюють центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи. Відповідно ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Відповідно ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Підставою відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою (ч. 6 ст. 186-1 ЗК України). При цьому з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Згідно ст. 17 ЗК України (в редакції від 13.03.1992) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Статтею 22 ЗК України від 13 березня 1992 року (що був чинним на момент прийняття вказаного рішення), встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Згідно з частиною першою статті 23 ЗК України від 18 грудня 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Згідно ст. 57 ЗК України (в редакції від 13.03.1992) на ділянки, що передаються у власність кожному членові садівницького кооперативу, сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів за поданням відповідних кооперативів видається державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Висновки суду Суд вивчивши матеріали справи приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Позивач, отримавши рішення Токарівської сільської ради не завершив процедури набуття такого права, не виготовив проект відведення земельної ділянки та не отримав державний акт на право приватної власності. Проте, згідно ст..57 ЗК України (в редакції від 13.03.1992) на ділянки, що передаються у власність кожному членові садівницького кооперативу, сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів за поданням відповідних кооперативів видається державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Суд приходить до висновку, що рішення Токарівської сільської ради не є достатнім документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку. А тому, право власності на землю у [PERSON] не виникло, оскільки повинно було підтверджуватися відповідними документами, які б посвідчували таке право та після встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) . Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 18..03.2019 року у справі №922/3312/17 зазначив, що єдиним належним і допустимим доказом належності спірної земельної ділянки тій чи іншій особі є наявність правовстановлюючого документа. Крім того, суд звертає увагу на те, що спірна земельна ділянка на момент прийняття рішень про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою, затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність була державної форми власності, а відповідно розпорядником було Головне управління. Відведення земельної ділянки та надання її у власність є завершальною стадією процедури відведення земельної ділянки. При цьому, вказананорма Земельного кодексу України встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, зокрема, його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, тобто, поданий проект за змістом, формою має відповідати вимогам законів та інших нормативно-правових актів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Сумській області приймаючи наказ, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб встановлений чинним законодавством, а тому суд прийшов до переконання про необґрунтованість позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed