Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мігфінанс» (далі - Позивач) звернувся до [PERSON] (далі - Відповідач) з позовом про стягнення грошових коштів за договором позики, за наступних обставин. 08 грудня 2013 року сторони уклали в письмовій формі договір позики № 2013-01-00124, згідно якого Позивач надає Відповідачу короткострокову позику з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожен день користування грошовими коштами (732% річних). Відповідно до п.3.1 договору Відповідач зобов'язався повернути Позивачу отриману позику та відсотки за користування нею в обумовлений термін. Позивач свої зобов'язання за договором позики виконав. Однак Відповідач , не зважаючи на закінчення встановленого договором строку повернення отриманої позики, свої зобов'язання до наступного часу не виконав. За викладених обставин Позивач просить стягнути з Відповідача 18112,00 грн, з яких - 1300,00 грн - основний борг, 8502,00 грн - проценти за користування позикою, 8060,00 грн - пеня за весь час прострочки, 250,00 грн - штраф. При уточненні позову Позивач надав заяву про збільшення розміру позовних вимог, зокрема, уточнив суму процентів за користування позикою до суми 9698,00 грн та суму пені за весь час прострочення до 9256,00 грн. Відповідач надав суду письмові заперечення, в яких визнає позов частково в сумі 1990,24 грн, з яких основна сума боргу та відсотки за користування в розмірі 2% складає 1742 грн, 3% річних - 33,12 грн та пеня в сумі 215,12 грн. Сторони надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Встановлено, що 08 грудня 2013 року сторони уклали в письмовій формі договір позики № 2013-01-00124, згідно якого Позивач надає Відповідачу короткострокову позику з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожен день користування грошовими коштами (732% річних). Відповідно до п.3.1 договору Відповідач зобов'язався повернути Позивачу отриману позику та відсотки за користування нею в обумовлений термін 24 грудня 2013 року (а.с.5). Позивач свої зобов'язання за договором позики виконав, надавши Відповідачу позику в сумі 1300 грн згідно видатковому касовому ордеру від 08 грудня 2013 року (а.с.6). Однак Відповідач , не зважаючи на закінчення встановленого договором строку повернення отриманої позики, свої зобов'язання до наступного часу не виконав. За даних обставин та при уточненні позову Позивач збільшив розмір позовних вимог з загальної суми стягнення 18112,00 грн до 20 504,00 грн згідно наданим розрахункам (а.с.8,20-21). Відповідач в своїх запереченнях зазначив наступне. Позику він отримав від Позивача згідно договору позики 08 грудня 2013 року для задоволення особистих потреб і повинен був повернути її Позивачу 24 грудня 2013 року з нарахуванням відсотків в розмірі 2% за кожен день користування грошовими коштами (732% річних)- 1742 грн. Вчасно повернути борг він не зміг, у зв'язку з тим, що Позивач змінив своє місцезнаходження. Відповідач вважає, що нараховані Позивачем пеня, відсотки та штраф значно перевищують суму боргу, а тому згоден сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ у сумі 215,12 грн за період з 25 грудня 2013 року по 30 жовтня 2014 року та 3% річних від простроченої суми - 33,12 грн за той же період, заперечує проти штрафу, оскільки вважає, що в даному випадку до нього застосовується подвійна юридична відповідальність за одне й те саме правопорушення. Пунктом 4.1 договору передбачено, що сплата позичальником відсотків за користування позикою проводиться в момент погашення позики, але не зазначений розмір відсотка, який повинен сплачувати Відповідач після 24.12.2013 р. Підстави для нарахування процентів за користування коштами на підставі ст. 1048 ЦК України, які підлягають оплаті за правилами про основний грошовий борг, відсутні. За умовами пункту 7.1 про простроченні сплати відсотків більше ніж на три дні, позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 250 грн. Як вбачається з предмета та підстав позову Позивач просив стягнути з Відповідача не відсотки передбачені ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов'язання, а відсотки передбачені ст. 1048 ЦК України користування позикою. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочинну не може суперечити ЦК іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Пунктом 5 ч.З ст.18 Закона України «Про захист прав споживачів» встановлено, що несправедливими є умови Договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації ( понад 50%) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Відповідно до ч.З ст.551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» ст.ст.1, 3 платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Так, пунктом 7.2 договору позики передбачено, що у випадку, якщо невиконання позичальником зобов'язань по погашенню позики у терміни, вказані в п.3.1 цього договору позики, Позичальник сплачує позикодавцю пеню з розрахунку 2% за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася. За умовами пункту 7.1 про простроченні сплати відсотків більше ніж на три дні, позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 250 грн. Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. До того ж, відсотки за користування позикою та пеня за весь час прострочення платежів не можуть перевищувати основну суму боргу. Таким чином, суд вважає, що з Відповідача підлягає стягненню основний борг в сумі 1300 грн та штраф в сумі 250,00 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн. В іншій частині позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial