Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 06.09.2005 року, зареєстрованого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №1230. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, шлюбні відносини не підтримують, сімя розпалась остаточно, по причині відсутності взаємопорозуміння. Подальше спільне проживання та ведення спільного господарства не є можливим. Примирення з відповідачем не можливе. Спору про розподіл майна не має. Також, позивач посилаючись на те, що неповнолітня дитина, [PERSON], проживає разом з позивачем, перебуває на її утримані, добровільної згоди про утримання дитини сторони не дійшли, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу) до повноліття дитини. Судові витрати просить покласти на відповідача. Сторони в судове засідання надали заяви про проведення судового засідання без їх участі, просять позов задовольнити шлюб розірвати. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 06.09.2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО №023358, яке видане Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №1230 Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу у зв'язку з відсутності взаємопорозуміння, різності їхніх поглядів на спільне життя та сімейні відносини, а також інших обставин, що роблять неможливим їхнє подальше спільне проживання і суперечить інтересам позивача. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України ( 2947-14 )). Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України ( 2947-14 )). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, а допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України (2947-14 )). Відповідно до ч.2.ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Ураховуючи вимогу позивачки про залишення їй прізвища «Чернокозинська» після розірвання шлюбу, суд вважає можливим її задовольнити, оскільки відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу у подальшому іменуватися цим прізвищем або поновити своє дошлюбне прізвище. Щодо вимог про стягнення аліментів, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись в якості аліментів на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Згідно ч. 2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 191 СК України, аліменти стягуються з дня подачі позову до суду. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. Враховуючи вищенаведені норми діючого законодавства та те, що дитина перебуває на утриманні матері, відповідач у добровільному порядку на утримання неповнолітньої дитини матеріальну допомогу не надає, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів (заробітку), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подачі позову до досягненню дитиною повноліття. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 640,00 грн.., та витрати по сплаті судового збору на користь позивача у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved