Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Україна» звернулося в суд з вищевказаним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги в ході судового розгляду, просило визнати недійсним укладений 08 травня 2015 року між [PERSON] та ФГ «Таїсія» договір оренди земельної ділянки розміром 3,2 га, кадастровий номер 6522682500:08:005:0006; зобовязати Горностаївське РУЮ Херсонської області скасувати державну реєстрацію права оренди даної земельної ділянки за ФГ «Таїсія», зареєстрованого на підставі вказаного договору оренди, реєстраційний запис № 9605162 від 08 травня 2015 року; вирішити питання про судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 10 грудня 2012 року між ним та власницею двох земельних ділянок загальною площею 6,48 га [PERSON] був укладений договір оренди цих земельних ділянок строком 5 років з моменту його державної реєстрації. Відповідно до п. 19 умов укладеного договору земельна ділянка була передана позивачеві згідно акту прийому-передачі від 10 грудня 2012 року. У березні 2015 року позивач дізнався, що відповідач [PERSON] 08 травня 2015 року уклала договір оренди належної їй земельної ділянки розміром 3,2 га з ФГ «Таїсія» та цього ж дня реєстраційною службою Горностаївського РУЮ Херсонської області здійснена і державна реєстрація права оренди вказаної земельної ділянки за ФГ «Таїсія». ТОВ «ТД «Україна» вважає, що [PERSON] не мала права без припинення діючого договору оренди з ним укладати новий договір оренди, оскільки існуючий між ними договір набув чинності з моменту досягнення згоди з усіх його істотних умов та підписання; договором не встановлено строку його реєстрації та реєстрації права оренди, а отже позивач міг зареєструвати їх в будь-який час з моменту укладення договору та до закінчення його дії. Крім того, позивач вважає, що укладення [PERSON] договору оренди з ФГ «Таїсія» порушило його право орендаря, яке підлягає захисту шляхом визнання оспорюваного договору оренди землі недійсними та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки за ФГ «Таїсія». В судовому засіданні представники позивача уточнені позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Суду пояснили, що 10.12.2012 року між ТОВ «ТД «Україна» та [PERSON] був укладений договір оренди належних останній земельних ділянок загальною площею 6,48 га., строком 5 років. Вони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, скріпили його своїми підписами, а отже він набув чинності. Вказаний договір оренди не пройшов державної реєстрації, оскільки позивач не мав змоги цього зробити через велику кількість таких договорів з іншими особами. Крім того, з 01.01.2013 року обовязкової державної реєстрації договорів оренди не вимагалось, оскільки після внесення змін до ч.3 ст.640 ЦК України та виключення статей 18, 20 із Закону України „Про оренду землі державній реєстрації підлягає не договір оренди землі, а право оренди. Зазначили, що право оренди на земельну ділянку розміром 3,2 га за договором після 01.01.2013 року ТОВ «ТД «Україна» не зареєструвало, оскільки цьому перешкодило укладення в 2015 році договору оренди на цю земельну ділянку між [PERSON] та ФГ «Таїсія». ТОВ «ТД «Україна» 19.06.2015 року зареєструвало за договором від 10.12.2015 року право оренди на іншу належну [PERSON] земельну ділянку розміром 3,28 га, яка входила до земельної ділянки загальною площею 6, 48га. Зазначили, що земельна ділянка [PERSON] була передана ТОВ «ТД «Україна» за актом приймання-передачі, протягом 2012-2014 років добросовісно оброблялася позивачем, власнику землі виплачувалась плата за її використання. Земельна ділянка розміром 3,2 га не витребовувалась [PERSON] від ТОВ «ТД «Україна», а тому вважають, що у позивача є всі підстави для оренди цієї земельної ділянки. Підтвердили, що з травня 2015 року земельною ділянкою, належною [PERSON], користується ФГ «Таїсія». Вважають, що [PERSON] не могла укладати новий договір оренди, в той час, коли існує діючий договір оренди з ТОВ «ТД Україна». Саме цим порушено право оренди позивача, яке підлягає захисту у відповідності з положеннями ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України шляхом визнання недійним оспорюваного договору оренди. Просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від нього до суду надійшла заява з проханням розглядати справу у його відсутність (а.с. 72). Суд вважав можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача [PERSON] на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача ФГ «Таїсія» [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що станом на час укладення договору оренди землі 10.12.2012 року між ТОВ «ТД «Україна» та [PERSON] вимагалась обовязкова державна реєстрація договору. Оскільки цей договір не був зареєстрований, він не набув чинності та не створив для сторін юридичних наслідків. Крім того, з 01.01.2013 року обовязковій державній реєстрації підлягало право оренди. Разом з тим, своє право оренди за договором від 10.12.2012 року на земельну ділянку належну [PERSON] розміром 3,2 га позивач не зареєстрував, а тому не набув цього права, отже і не може ставити вимогу про його захист шляхом визнання недійсним договору оренди землі, укладеного [PERSON] з ФГ «Таїсія». Також зазначив, що укладений договір оренди земельної ділянки між [PERSON] та ФГ «Таїсія» від 08.05.2015 року був спрямований на настання реальних наслідків, відповідав волі сторін, сторони дійшли згоди з усіх істотних умов договору, підписавши його. ФГ «Таїсія» зареєструвало на підставі укладеного договору своє право оренди у визначений законом спосіб, використовує земельну ділянки, спорів щодо оренди між сторонами немає. Вважає, що укладенням [PERSON] договору оренди з ФГ «Таїсія» жодних прав позивача не порушено, а тому підстав для визнання оспорюваного договору недійсними немає. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представники відповідача - Горностаївського РУЮ Херсонської області та представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відділу Держземагенства у Горностаївському районі Херсонської області в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від них до суду надійшли заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Суд вважав можливим розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача ФГ «Таїсія», дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 409, виданого 19 червня 2012 року Горностаївською державної нотаріальною конторою, належить земельна ділянка площею 3,2 га, кадастровий номер 6522682500:08:005:0006, яка розташована на території Каїрської сільської ради Горностаївського району Херсонської області (а.с. 12). Також судом встановлено, що 10 грудня 2012 року між [PERSON] та ТОВ «ТД «Україна» укладено договір оренди землі, за умовами якого [PERSON] передала належні їй земельні ділянкі загальним розміром 6,48 га в оренду. Вказаний договір підписаний сторонами, містить умови щодо обєкта оренди, строку дії, договору, орендної плати (а.с. 5-6). Даний договір станом на час його укладення не пройшов державної реєстрації, чого не заперечено представниками позивача в судовому засіданні. З відповіді Відділу Держземагенства у Горностаївському районі Херсонської області від 18.03.2015 року вбачається, що станом на 01.01.2013 року договір оренди на належні [PERSON] земельні ділянки площею 3,2 га, кадастровий номер 6522682500:08:005:0006 та площею 3,28 га, кадастровий номер 6522682500:06:002:0007 не зареєстрований (а.с. 104). Згідно акту про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 10.12.2012 року [PERSON] передала земельну ділянку загальним розміром 6,48 га ТОВ «ТД «Україна» (а.с. 7). З довідки ТОВ «ТД «Україна» від 12.06.2015 року встановлено, що за користування земельною ділянкою, належною [PERSON] позивачем за 2013-2014 роки їй виплачена орендна плата (а.с. 11). Також судом встановлено та не заперечено сторонами, що 08 травня 2015 року між [PERSON] та Фермерським господарством «Таїсія» укладено договір оренди земельної ділянки розміром 3,2 га, кадастровий номер 6522682500:08:005:0006 (а.с. 57-58). На підставі даного договору 08.05.2015 року за ФГ «Таїсія» державним реєстратором Горностаївського РУЮ Херсонської області зареєстровано право оренди, про що вчинено реєстраційний запис про інше речове право № 9605162 (а.с. 12- зворотній бік). Встановлено судом і те, що право власності на іншу земельну ділянку розміром 3,28 га із загальної земельної ділянки розміром 6,48 га зареєстровано за ТОВ «ТД «Україна» 19 червня 2015 року після реєстрації права оренди за ФГ «Таїсія» на земельну ділянку розміром 3,2 га (а.с. 105-106). Також це підтверджено в судовому засіданні і представниками позивача. Відповідно до вимог ст. 90 ЗК України власник земельної ділянки має право передавати земельну ділянку в оренду. Згідно ч.1 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України та ч.8 ст.93 ЗК України відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Спеціальним Законом, який регулює орендні відносини, є Закон України „Про оренду землі. Статтею ст.13 Закону України „Про оренду землі визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом статей 18, 20 Закону України „Про оренду землі, в редакції, яка діяла на момент укладення договору оренди між ТОВ «ТД Україна та [PERSON] від 10 грудня 2012 року, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом з тим, цивільні права та обовязки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладення договору. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-162цс13. З 01 січня 2013 року, положення статей 18, 20 Закону України „Про оренду землі щодо обовязкової державної реєстрації договорів оренди землі виключені. Разом з цим,статтею 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. За змістом ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Отже, виникнення у особи права оренди за договором з 01 січня 2013 року законодавець повязує з державною реєстрацією цього права. Тобто, істотні умови договору оренди, з приводу яких сторони дійшли згоди, і як наслідок набуття орендарем права оренди є чинними (дійсними) з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Положеннями статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статі 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав є обов'язковою. Частиною першою статті 4 Закону встановлено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянста, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема й право оренди земельної ділянки. Аналізуючи зібрані у справі докази, виходячи із приписів законодавчих норм, які врегульовують питання оренди землі, моменту укладення договорів оренди землі, набрання ними чинності та виникнення права оренди, суд приходить до висновку, що уклавши з [PERSON] 10 грудня 2012 року договір оренди землі, ТОВ «ТД «Україна» не набуло права оренди належної їй земельної ділянки розміром 3,2 га, оскільки не зареєструвало його у відповідності до приписів Закону України «Про оренду землі» та статті 125 ЗК України. Фактично протягом 2013-2014 років між ТОВ «ТД «Україна» та [PERSON] існували відносини щодо користування позивачем її земельними ділянками, чого жодною із сторін в судовому засіданні не заперечено. Однак, саме відсутність у ТОВ „ТД „Україна права оренди земельної ділянки розміром 3,2 га, яке за приписами ст.125 ЗК України повязане з його державною реєстрацією, не створило для ТОВ „ТД „Україна юридичних наслідків за договором та надало можливість [PERSON] 08 травня 2015 року укласти договір оренди даної земельної ділянки з ФГ «Таїсія», а останньому на підставі вказаного договору 08 травня 2015 року зареєструвати право оренди на спірну земельну ділянку у Горностаївському РУЮ Херсонської області. Суд вважає, що правовідносини щодо оренди земельної ділянки розміром 3,2 га між ТОВ „ТД „Україна та [PERSON] припинились у звязку з укладенням нею нового договору оренди з ФГ «Таїсія» та реєстрацію 08 травня 2015 року права оренди даної земельної ділянки за останнім. Правовою гарантією на судовий захист особистого немайнового права та інтересу особи являється ст. 16 ЦК України, яка одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачає визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Частина перша ст.215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Судом встановлено, що укладення договору оренди землі від 08 травня 2015 року між [PERSON]В та ФГ «Таїсія» були здійснені відповідно до вимог чинного законодавства. Сторони дійшли згоди, щодо всіх істотних умов договору, скріпили їх своїми підписами, зміст цих правочинів, не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Крім того, у встановлений законом спосіб ФГ «Таїсія» 08 травня 2015 року зареєструвало за даними договорами своє право оренди, про що державним реєстратором вчинено реєстраційний запис про інше речове право № 9605162. На даний час ФГ «Таїсія» орендує вказану земельну ділянку, фактично її використовуючи, що підтверджено в судовому засіданні сторонами. При встановлених обставинах та досліджених доказах, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог. Позивачем не доведено факту виникнення у нього права оренди земельної ділянки розміром 3,2 га належної [PERSON] за договором від 10.12.2012 року, як і порушення цього права, що свідчить про відсутність правових підстав для захисту цього права шляхом визнання недійсними договору оренди землі, укладеного 08 травня 2015 року між [PERSON] і ФГ «Таїсія», та скасування державної реєстрації права оренди даної земельної ділянки за останнім. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. У звязку з залишенням позову без задоволення, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed