Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Сторони та їх представники у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що 02 квітня 1966 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] (Свідоцтво про одруження серії [NUMBER], актовий запис №8, видане Письменським РАЦС Васильківського району Дніпропетровської області). Під час шлюбу чоловікові відповідачки Дніпропетровською птахофабрикою, що знаходиться на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, була надана квартира [ADDRESS]. Дана квартира сторонами була приватизована на підставі Закону про приватизацію державного житлового фонду і на їх ім'я було видане свідоцтво про право власності на житло 06 вересня 1995 року на підставі розпорядження від 28 лютого 1996 року за №19. Квартира була зареєстрована в комунальному підприємстві міста Новомосковська «Бюро технічної інвентаризації», про що внесено запис в реєстрову книгу за №18-158. У виданому свідоцтві про право власності на житло було вказано, що квартира належить подружжю на праві спільної сумісної власності. [INFO] [PERSON] помер (Свідоцтво про смерть серія [NUMBER], видане 18 вересня 2006 року виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за актовим записом №108). Як встановлено у судовому засіданні, за свого життя [PERSON] заповітів не складав, тому відкрилася спадщина за законом, яку позивака, як спадкоємець першої черги за законом прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини в Дніпропетровську районну державну нотаріальну контору, якою на частину спадкового майна було видане на ім'я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВМО №689006. Також спадщина відкрилась і на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Проте позивачці було відмовлено у видачі «Свідоцтва про право на спадщину за законом», про що винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 03.04.2013 р. за №859/02-31 нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори, так як в названому свідоцтві про право власності на житло не було вказано, яка ж саме частина квартири належить кожному її співвласнику. На підставі ст.ст. 368, 372 Цивільного Кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Договір про поділ нерухомого майна, яке знаходиться в спільній сумісній власності, укладається в письмовій формі і підлягаю нотаріальному посвідченню. Якщо за життя спадкодавця між співвласниками такий договір укладений не був, визначити частку за померлим неможливо. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2013 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені, та було визначено, що померлому [PERSON] та позивачці, кожному окремо, належить по 1/2 частині у спільній сумісній власності квартири [ADDRESS]. За таких обставин [PERSON] після смерті спадкодавця перейшла в спадок належна йому 1/2 частина даної квартири, але у зв'язку з тим, що його частина квартири не була зареєстрована за життя у встановленому законом порядку, нотаріальною конторою не може бути видане свідоцтво про право на спадщину за законом, про що вказано в вищеназваній Постанові нотаріуса. Відповідно до ст. 25 ЦК України правоздатність особи (здатність мати права та обов'язки) припиняється в момент її смерті. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи, що до Позивачки перейшли права власності на житловий будинок, проте вона не має можливості оформити законодавчі документи у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом. Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Приписами ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно з абз. 4 п. 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N20/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус для видачі свідоцтва про право на спадщину вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивачки на вищезазначене спадкове майно, а її позовні вимоги не суперечать чинному законодавству і не порушують прав третіх осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved