Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Сторони звернулася до суду з зазначеними позовами один до одного. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що 01.07.2011 року між нею та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу належного їй житлового будинку [ADDRESS]. Просить визнати зазначений договір недійсним, виходячи з наступного. З [PERSON] вона познайомилася на автостанції с. Седово Новоазовського району влітку 2010 року. На той час в неї склалися погані стосунки з рідним сином, при розмові зі знайомими та сусідами вона розповідали про неприємності з сином та їх складні взаємовідносини. [PERSON] часто був присутнім при таких розмах, співчував та обурювався тим, що син так погано ставиться до матері. Після смерті чоловіка вона тяжко хворіла, перебувала на стаціонарному лікуванні, проходила лікуванні в центрі «Здоров'я», в неї були приступи головокружіння, втрачання свідомості, провали в пам'яті. Якось [PERSON] запропонував їй укласти з ним договір довічного утримання, пообіцявши, що вона буде продовжувати проживати в будинку, а він з дружиною буде доглядати її до смерті і буде лише користуватися будинком, і тільки після її смерті будинок буде належати йому. [PERSON] умовив її підписати договір. При відвідуванні нотаріальної контори, вона нічого не розуміла, оскільки недавно пройшла лікування, стан її був слабкий. Під час укладення угоди дружина [PERSON] [PERSON] стояла позаду неї, гладила по спині та говорила, що все робиться правильно, що треба укласти договір купівлі - продажу, що таким чином прийдеться заплати менший процент. Пояснила, що в договорі лише формально записано, що вона, [PERSON], отримала від них гроші. Проте, в дійсності грошей вона, [PERSON], від [PERSON] за будинок не отримувала і розписку про отримання грошей не писала. Після укладення угоди [PERSON] перестав надавати їй будь - яку допомогу та дочекавшись спливу 6 місяців після укладення угоди почав вимагати від неї або звільнити будинок, або повернути йому оціночну вартість будинку в сумі 342800 гривень. На підставі ст.ст.229,230,233,234,235, ч. 2 ст. 651 ЦК України просила визнати недійсним зазначений договір купівлі - продажу житлового будинку. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що на підставі договорів купівлі-продажу від 01.07.2011 року, посвідчених державним нотаріусом Новоазовської державної нотаріальної контори, він є власником житлового будинку [ADDRESS], а також земельної ділянки площею 0,0948 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташованої за цією ж адресою. Його право власності на житловий будинок зареєстровано в КП БТІ Новоазовського району 12.07.2011 року за №704. Право власності на земельну ділянку підтверджується державним актом серія ЯМ №338971, виданим 09.08.2012 року відділом держкомзему у Новоазовському районі Донецької області. Зазначений вище будинок та земельна ділянка були придбані ним у колишнього власника [PERSON] за суму 320000 гривень. З його боку всі умови договору було виконано, він передав [PERSON] обумовлену сума грошей, а вона передала йому всі наявні документи на будинок та земельну ділянку. Оскільки [PERSON] на час оформлення угоди проживала та була зареєстрована у зазначеному будинку, то їй був необхідний час для того щоб звільнити будинок та переїхати на нове місце проживання, вони це обумовили в договорі. Відповідно до договору [PERSON] зобов'язана була звільнити житловий будинок від речей, а також виписатися з нього до 01.09.2011 року. Однак у вказаний строк [PERSON] не змогла виконати умови договору, та з його усної згоди продовжувала жити в будинку. Враховуючи, що він та члени його сім'ї в житловому будинку постійно не проживають, проживання [PERSON] не створювало йому перешкод в здійсненні своїх прав як власника житлового будинку. В квітні 2013 він зробив підготовчі ремонтні роботи у будинку, на подвір'ї, в господарських спорудах та готувався до літнього сезону. [PERSON] продовжували проживати у його будинку та ніяких перешкод йому не створювала. Однак приїхавши до свого будинку наприкінці травня він виявив, що у належному йому будинку знаходяться стороні особи. [PERSON] йому пояснила, що це її родичі приїжджали погостювати. Він не став цьому перешкоджати та продовжував займатися ремонтом господарських споруд. Приїхавши на початку липня 2013 року, він не зміг зайти на власне подвір'я, оскільки [PERSON] стала йому перешкоджати та заявила, що оскільки вона зареєстрована у цьому будинку, то вона і є його власницею, хоча і оформляла договір купівлі-продажу. Але грошей начебто не отримувала та звернулась з заявою до міліції про притягання його до кримінальної відповідальності за шахрайство. Таку позицію [PERSON] займає по теперішній час, крім того з липня 2013 року до неї приїхав її син, який зірвав замки з господарських споруд та здає їх громадянам за гроші. Він, [PERSON], неодноразово звертався до міліції з цього приводу, а також з того, що на території його домоволодіння знаходяться сторонні громадяни, про крадіжку належного йому майна, проте міліція ніяких мір не прийняла. Склалася ситуація, що у належному йому житловому будинку проживає колишній власник [PERSON], яка фактично користується та розпоряджається належним йому майном, а його не допускає навіть на подвір'я. Проживання [PERSON] у житловому будинку створює йому перешкоди в користуванні та розпорядженні належною йому власності. Просив зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні нерухомим майном, шляхом виселення її з житлового будинку [ADDRESS] та вселити його у вказаний житловий будинок. В судовому засіданні [PERSON] підтримала свої позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просили їх задовольнити. Позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, пояснивши при цьому наступне. З [PERSON] вона знайома приблизно з 2009 року, разом вони чекали відпочиваючих на автостанції в с.Седово, оскільки останній також має будинок, в якому здає кімнати для відпочинку. Він увійшов до неї в довіру та запропонував доглянути її в обмін на її будинок. Перед укладенням угоди вона разом із [PERSON] відвідувала адвоката [PERSON], який порадив їм укласти фіктивний договір купівлі - продажу житлового будинку, щоб її син в неї нічого не зміг забрати. Вона з самого початку знала, що вони укладуть фіктивний договір. Вона шукала людей, які б доглянули її. Про те, що існує договір довічного утримання, вона взагалі не знала, доки їй не сказав про це [PERSON] Всі необхідні документи для укладення угоди в БТІ [PERSON] робив сам. Чи давала вона йому довіреність не це, на теперішній час не пам'ятає. Коли вони були у нотаріуса разом із [PERSON] та його дружиною, нотаріус запитала в неї, чи отримала вона гроші. Вона відповіла, що отримала. Хоча насправді 320000 гривень від [PERSON] вона не отримувала. Але дала таку відповідь, оскільки між нею та [PERSON] на той час склалися дуже добрі відносини, він допомагав їй продуктами харчування. Нотаріус зачитала договір в голос, але вона погана чула, бо має проблеми зі слухом. Вона не розуміла, що продає будинок, взагалі не розуміла такого терміну, як фіктивний договір. Вони з [PERSON] домовились, що вона залишиться проживати в будинку. Під час укладення угоди була присутня дружина [PERSON], яка весь час обіймала її. Одразу після укладення угоди в 2011 році [PERSON] ще їздив до неї. Потім став приїздить рідко, а згодом в 2013 році вони з дружиною взагалі перестали приїздить, хоча обіцяли доглядати її. Від жителів с. Седово їй стало відомо, що [PERSON] має намір продати її будинок. Вона зателефонувала його дружині, але остання заспокоїла її, що це не так. Пояснила, що [PERSON] обманув її, шахрайським шляхом заволодів її майном і тепер виганяє її з будинку, а вона є людиною похилого віку, якій нема куди піти і яка стала жертвою шахрая. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги своєї довірительки з зазначених у позовній заяві підстав, в задоволенні позовних вимог [PERSON] просила відмовити у повному обсязі, зазначивши, що останній умисно ввів [PERSON] в оману та шахрайським шляхом умовив укласти з ним фіктивний договір. Крім того, на час укладення угоди [PERSON] не розуміла значення своїх дій, не розуміла, що написано в договорі, оскільки не знає української мови. Також, на її думку, факт не оплати грошей за майно з боку [PERSON] підтверджується також і тим, що він не взяв з [PERSON] письмової розписки, хоча сама яку він начебто, з його слів, передав останній, є великою. В судовому засіданні [PERSON] підтримав свої позовні вимоги, в задоволені позовних вимог [PERSON] просив відмовити, пояснивши при цьому наступне. З [PERSON] він познайомився в 2009 році, разом вони чекали на відпочиваючих на автостанції в с. Седово, бо в с. Седово він вже мав нерухомість. В 2010 році вони стали більше спілкуватися з [PERSON], частіше розмовляли. Приблизно на початку весни 2011 року він почув чутки, що [PERSON] бажає продати будинок. Він поговорив з нею про це. Спочатку [PERSON] просила доглянути її та укласти договір довічного утримання, потім змінила свою думку і вирішила продати будинок. Вона декілька разів змінювала думку, то продати, то укласти договір довічного утримання. Спочатку навіть в БТІ вони зробили технічні документи саме для договору довічного утримання. В останній момент [PERSON] передумала і вирішила продати будинок, а він погодився його купити. В БТІ вони знову взяли новий витяг для укладення договору купівлі - продажу. [PERSON] дуже поспішала оформити угоду, вони навіть їздили для цього до м.Маріуполя, проте там їм відмовили в посвідченні угоди і вони уклали договору в нотаріальній конторі м. Новоазовська. При укладенні договору нотаріус всім зачитала договір та роз'яснила його наслідки. Перед входом до нотаріуса він передав [PERSON] за будинок та земельну ділянку 45000 доларів США. Гроші знаходилось в чорному поліетиленовому пакеті, [PERSON] перерахувала їх. Розписку з [PERSON] він не брав, оскільки довіряв їй. Нотаріус декілька разів запитувала у [PERSON] чи отримала вона гроші. Приїхавши від нотаріуса вони відсвяткували угоду. До укладення угоди він нічого не знав про складні відносини [PERSON] з сином. Одразу після укладення договору він почав доглядати за будинком та тримати його в належному стані. Вони домовились, що [PERSON] деякий час залишиться проживати в будинку, доки не придбає нове житло. Його це цілком влаштовувало, оскільки він є жителем іншого міста і приїздив в с.Седово лише на вихідні. Спочатку в нього і [PERSON] були добрі відносин, доки в будинку не почали з'являтися син та невістка [PERSON], які в 2013 році разом з [PERSON] та прибиральницею будинку взагалі перестали пускати його до будинку. З цього приводу він неодноразово викликав працівників міліції. В нього були викрадені документи на будинок. А потім він був змушений звернутися до суду. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги свого довірителя, в задоволенні позовних вимог [PERSON] просила відмовити, зазначивши, що з боку останньої не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин, на які вона посилається в своєму позові. Суд, вислухавши в судовому засіданні сторони та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм оцінку в їх сукупності вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, а позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.07.20011 року між сторонами було укладено договір купівлі - продажу, посвідчений державним нотаріусом Новоазовської державної нотаріальної контори за реєстровим № 202, відповідно до якого [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] з господарськими спорудами до нього. Відповідно до п. 7 вказаного договору продаж зазначеного будинку за домовленістю сторін вчиняється за 300000 гривень. В п. 8 вказаного договору зазначено, що продавець своїм підписом під цим договором підтверджує проведення з сторони покупця повного розрахунку за проданий будинок та відсутність щодо нього претензій фінансового характеру (а.с.7-8). Судом також встановлено, що 01.07.20011 року між сторонами було укладено договір купівлі - продажу, посвідчений державним нотаріусом Новоазовської державної нотаріальної контори за реєстровим № 203, відповідно до якого [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку розміром 0,0948га, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівль і споруд, що розташована по [ADDRESS]. Відповідно до п. 2 вказаного договору продаж вчинено за 20000 гривень. Ця сума повністю сплачена покупцем готівкою і отримана продавцем особисто до підписання цього договору. На час підписання цього договору сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунку (а.с. 44-45). Після укладення вказаних договорів [PERSON] зареєстрував свої право власності на зазначений будинок в КП «БТІ Новоазовського району», про що свідчить витяг про державну реєстрацію прав (а.с. 41) та отримав на свої ім'я державний акт про право власності на зазначену земельну ділянку серії ЯМ № 338971 (а.с. 47). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що зі сторонами по справі знайома давно. Коли [PERSON] посварилася з сином, то казала, що хоче з кимось укласти договір довічного утримання. Це почув [PERSON] та став обхаживать її. Вона бачила, що якось [PERSON] під'їхав на автомобілі і [PERSON] підписала в нього якісь документи. Що вона підписувала, [PERSON] їй не розповідала. Потім [PERSON] казав їй, [PERSON], що він зробив так, що бабуся вже від нього не втече. Це було влітку 2012 року. Взимку [PERSON] телефонувала їй та скаржилась, що [PERSON] її не відвідує. Її, [PERSON], сестра допомагала [PERSON] вбиратися в будинку. Якось сестра зателефонувала і сказала, що [PERSON] виганяє їх з [PERSON] з будинку. Вони з [PERSON] побігли до [PERSON] і дійсно чули, як [PERSON] виганяв останню з будинку. Вони викликали міліцію та телебачення. Чи платив [PERSON] гроші [PERSON], він нічого про це не казав. Проте він вимагав від [PERSON], щоб вона повернула йому гроші, а тоді він поверне їй будинок. Зі слів [PERSON] вона чула, що ніяких грошей він їй не давав, укладення договору між ними було фіктивним, щоб син не зміг в неї забрати будинок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з [PERSON] знайома як жителька с. Седово, разом вони стоять на вокзалі, чекаючи відпочиваючих. Приблизно 2 роки тому [PERSON] посварилася з сином. [PERSON] казала, що бажає укласти договір довічного утримання. Це почув [PERSON] та став обхаживать її. Якось [PERSON] приїхав на автостанцію в с. Седово на автомобілі і [PERSON] підписала в нього якісь документи. Через 1,5 - 2 тижні після підписання цих документів [PERSON] стала скаржитись, що за нею ніхто не доглядає. Взимку вона особливо потребувала догляду, але [PERSON] до неї не приїздив. Влітку 2013 року [PERSON] стала скаржитись, що [PERSON] виганяє її з будинку. Вона, [PERSON], разом з [PERSON] якось пішли до дому [PERSON] Там, вона особисто чула, як [PERSON] виганяв [PERSON] з будинку. [PERSON] також виганяв їх з [PERSON] з будинку. Він казав, що купив цей будинок, що він його господар. Вона, [PERSON], запитала в нього, чи платив він [PERSON] гроші за будинок, він відповів, що ніяких грошей їй не давав, але при цьому він вимагав від [PERSON], щоб вона йому віддала гроші, а тоді він поверне їй будинок. Також [PERSON] розповідала їй, що купівля - продаж будинку між ними фіктивна, що [PERSON] грошей їй давати не буде, але буде доглядати її до смерті. Раніше від [PERSON] вона чула, що вони укладуть договір довічного утримання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що працював старшим ДІМ Новоазовського РВ. Йому відомо, що приблизно 3 роки тому у [PERSON] був конфлікт з сином і вона будь - яким шляхом бажала позбутися свого майна, щоб воно не дісталося синові. Приблизно через 1,5 - 2 роки при розмові він спитав у [PERSON] чи вирішала вона проблему з сином, вона відповіла, що вирішила фіктивно. Приблизно в літку 2013 року він дізнався, що [PERSON] уклала договір купівлі - продажу належного їй будинку, проте обставини укладення угоди йому не відомі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є медпрацівником і давно знайома з [PERSON] Наприкінці 2011 року остання казала їй, що посварилася з сином та бере собі опікуна. Приблизно в січні - лютому 2012 року вона надавала медичну допомогу [PERSON] і остання скаржилась їй, що за нею ніхто не доглядає. Раніше вона бачила у [PERSON] [PERSON] Вона чула, що [PERSON] та [PERSON] хотіли укласти договір довічного утримання. В її присутності [PERSON] обіцяв доглядати [PERSON] Прийшовши до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] суд виходив з наступного. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, встановлених законом. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсна мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією з сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчинення під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її чи родичів, смерть годувальника, загроза втрати житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно уклати такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено на таких умовах. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від удаваного правочину права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. На підставі вищезазначених норм чинного законодавства, проаналізувавши встановленні в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи з боку позивача [PERSON] не було надано суду доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог. Так, на думку суду, з боку [PERSON] не було доведено, що при укладенні договору - купівлі - продажу дійсно мала місце помилка з її боку, і що така помилка має істотне значення. Не доведено, на думку суду, з боку [PERSON], як того вимагає чинне законодавство, наявність умислу в діях [PERSON] на введення її в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Обгрунтування позовних вимог [PERSON] тим, що оспорюваний правочин був вчений нею під впливом тяжких для неї обставин та на вкрай невигідних умовах, суд вважає такими, що не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки сварка з сином та поганий стан здоров'я внаслідок хронічних хвороб не можуть вважатися такими обставинами. Крім того позивачем не доведено і те, що у разі відсутності цих обставин правочин не було взагалі вчинено. Щодо визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст. 234 ЦК України, то за встановлених судом обставин правочин, укладений між сторонами, взагалі не може бути визнаний судом недійсним з вказаних підстав, оскільки на виконання укладених договорів купівлі - продажу [PERSON] був переданий у власність спірний житловий будинок та земельна ділянка і він зазначену нерухомість у власність прийняв, про що зокрема свідчить факт реєстрації останнім спірного житлового будинку на своє ім'я у встановленому законом порядку, і факт отримання на своє ім'я державного акту на придбану земельну ділянку. Стосовно визнання оспорюваного правочину недійсним з підстав, передбачених ст. 235 ЦК України, то в даному випадку, на думку суду, з боку [PERSON] також не доведено того, що між нею та [PERSON] насправді встановилися інші правовідносини, а ні ті, що випливають із змісту правочину. Ствердження [PERSON] та її представника, що на час укладення правочину вона в повній мірі не усвідомлювала значення своїх дій, також не знайшли свого підтвердження доказами в судовому засіданні, а посилання останніх на незнання і не розуміння [PERSON] української мови висновків суду не змінюють і на них не впливають. Також, суд вважає, що не є слушними посилання [PERSON] та її представника [PERSON] на той факт, що [PERSON] не передав [PERSON] грошей на виконання правочину, про що, на їх думку, свідчить відсутність у [PERSON] розписки, яка б підтверджувала отримання грошей від [PERSON]. При цьому суд виходив з того по - перше, що отримання грошей під розписку під час укладення угоди купівлі - продажу не вимагається чинним законодавством, а по - друге, факт отримання грошей [PERSON] підтверджений в самих текстах договорів, які [PERSON] власноручно підписала, зокрема в п. 8 договору купівлі - продажу житлового будинку (а.с. 7 зворот) та в п. 2 договору купівлі - продажу земельної ділянки (а.с. 44), Щодо свідчень свідків [PERSON] та [PERSON] з приводу не отримання грошей [PERSON], суд не приймає їх до уваги, оскільки зазначене стало їм відомо лише з вуст [PERSON], при укладенні угоди вони присутні не були, а тому на думку суду не можуть достовірно підтвердити зазначену обставину. Стосовно стверджень свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в тій частині, що [PERSON] обіцяв доглядати [PERSON], а після укладення угоди перестав надавати їй допомогу, то, на думку суду, це також не має доказового значення для підтвердження обставин, якими обґрунтовує свої позовні вимоги [PERSON] Оскільки в судовому засіданні сам [PERSON] не заперечував проти того, що спочатку вони планували укласти договір довічного отримання, за яким він би був зобов'язаний доглядати [PERSON], відносини між ними були добрі, проте згодом [PERSON] передумала і забажала укласти договір купівлі - продажу. І ці доводи [PERSON] показаннями свідків не спростовані, оскільки вони не були присутніми під час укладення договорів і обставини їх укладення їм відомі лише зі слів [PERSON], що на думку суду не може бути прийнято як належний доказ. Показання ж свідка [PERSON] взагалі, на думку суду, ніякого доказового значення не мають і носять загальний характер, а обставини укладення правочину між сторонами зазначеному свідкові не відомі. На підставі викладеного, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Щодо позовних вимог [PERSON], суд вважає їх підлягаючими задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини, інших осіб. Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншої особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його права, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи до уваги, що [PERSON] на теперішній час є власником спірного житлового будинку і тому відповідно має право використовувати будинок для власного проживання і проживання членів своєї родини. Також враховуючи, що пунктом 9 укладеного між сторонами договору купівлі - продажу спірного житлового будинку (а.с. 7 зворот) було передбачено, що продавець [PERSON] зобов'язується звільнити будинок від речей домашньої обстановки і вжитку та виписатися з нього в строк до 01.09.2011 року. Проте, як було встановлено судом, зазначені умови угоди [PERSON] не виконанні і остання на теперішній час без згоди на це власника супроти його волі продовжує проживати в спірному житловому будинку, чим створює йому перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження його майном, тому суд приходь до висновку про задоволення вимог [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved