Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, та просить стягнути з відповідача 6981 грн. 76 коп. - основного боргу; 1499 грн. 60 коп. - інфляційних втрат та 3 % річних - 588 грн. 05 коп., а також 2102 грн. судового збору, посилаючись на те, що відповідач, який є споживачем природного газу, за місцем свого проживання використовує для побутових потреб газ, який надається товариством з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут». Позивачем виконано свої зобов`язання та надано споживачу послуги, однак, споживач не виконав взятих на себе зобов`язань та не сплачував повністю вартістю спожитого газу, тому станом на 9 січня 2020 року виникла заборгованість яка складається з 6981 грн. 76 коп. - основного боргу; 1499 грн. 60 коп. - інфляційних втрат та 3 % річних - 588 грн. 05 коп. Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» подало до суду заяву про розгляд справи у відсутності його представника, не заперечуючи проти заочного розгляду справи [PERSON] , який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Суд вважає за можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини врегульовані спеціальною нормою права - «Правилами надання населенню послуг з газопостачання», затверджених постановою Кабінету Міністраів України від 9 грудня 1999 року № 2246. Даними Правилами чітко передбачено права та обов`язки сторін. Відповідно до вимог зазначених Правил, товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» зобов`язане надавати споживачу послуги з газопостачання до його квартири, а споживач несе обов`язок по своєчасній оплаті вартості спожитого природного газу. З 27 листопада 2015 року відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи, регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 6 листопада 2015 року за № 1382/27827 (надалі - Правила постачання). Постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 2500 від 30 вересня 2015 року, затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. Пунктом п`ятим частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальну послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги. Відповідно до ч. 1 п. 17 Правил, плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. У відповідності до положень п. 29 Правил, споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання. Згідно із абз. 2 п. 4 Розділу III Правил, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - факт фактичного споживання природного газу споживачем. Факт сплати споживача за поставлений природній газ а також фактичне споживання ним природного газу підтверджується відповідним розрахунком заборгованості по абоненту (фінансовим станом абонента). Як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідач не звертався до позивача із заявами про припинення подачі газу, а фактично користувався послугами з газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак взаємних прав і обов`язків, що з них випливають. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальну послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальну послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» виконало свої зобов`язання та надало споживачу послуги, однак, споживач не виконав взятих на себе зобов`язань та не оплачував повністю вартість спожитого газу, а тому станом на 9 січня 2020 року виникла заборгованість яка складається з 6981 грн. 76 коп. - основного боргу; 1499 грн. 60 коп. - інфляційних втрат та 3 % річних - 588 грн. 05 коп. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що із [PERSON] необхідно стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» заборгованість за спожитий газ, а саме: 6981 грн. 76 коп. - основного боргу; 1499 грн. 60 коп. - інфляційних втрат та 3 % річних - 588 грн. 05 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved