Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Просить суд стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №958464600 від 23 січня 2014 року в загальній сумі 39504 гривні 13 копійок. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає, вважає розрахунок заборгованості неправильним, просить застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Дійсно, відповідач по справі [PERSON] 23 січня 2014 року підписав кредитний договір №958464600, відповідно до якого йому 23.01.2014 року надано кредит в розмірі 22118 гривень 96 копійок строком на 36 місяців зі сплатою відсотків у розмірі 9,99% річних, плати за кредитом у розмірі 2,65% від суми кредиту щомісячно та у разі порушення строків виконання зобовязання за договором пені у розмірі 0,3% від суми прострочення за кожен день. Згідно кредитного договору /пункт 4.6/ та додатку до кредитного договору «Графік платежів» вбачається, що сторони домовились про повернення кредиту, відсотків за ним та інших платежів щомісячними виплатами /до останнього дня відповідного місяця/. Загальний розмір кожного місячного платежу становить 1301,31 гривня, останній платіж повинен був здійснений до 31 січня 2017 року включно. Відповідно до платіжного доручення №136013965 від 23 січня 2014 року [PERSON] було перераховано 20000,00 гривень за відрахуванням за його заявою-дорученням від 23 січня 2014 року 2118 гривень 96 копійок в якості страхового платежу. Згідно договору відступлення прав вимоги №20170714 від 14 липня 2017 року та витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №20170714 від 14 липня 2017 року встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передало право вимоги за кредитним договором №958464600 від 23 січня 2014 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідача по справі було проінформовано про відступлення права вимоги, що підтверджується повідомленням за вихідним номером 001832386 від 21 липня 2017 року. В розрахунку заборгованості за договором №958464600 від 23 січня 2014 року наданому позивачем зазначено, що станом на 14 липня 2017 року відповідач має заборгованість в розмірі 39504 гривні 13 копійок. Згідно повідомлення за вихідним номером 001832386-1 від 21 липня 2017 року встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до боржника [PERSON] з вимогою, про повернення заборгованості за кредитним договором. У звязку з невиконанням відповідачем вищезазначеної вимоги позивач 05 червня 2018 року звернувся до суду з зазначеним позовом. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити частково. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. В частині позивних вимог про стягнення нарахованих позивачем відсотків та плати за управління кредитом /передбачених кредитним договором/ за період після 31 січня 2017 року. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 Цивільного кодексу України /далі ЦК України/ для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Зазначеного правового висновку дійшла [PERSON] Верховного Суду /п. 89-91 Постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12/. Отже, враховуючи що строк кредитування за кредитним договором№958464600 сплив 31 січня 2017 року нарахування позивачем після цієї дати відсотків у розмірі 698,83 гривні та плати за управління кредитом у розмірі 3193,63 гривень є неправомірним, а тому у задоволені позовних вимог в цій частині слід відмовити. В частині позовних вимог про стягнення пені за кредитним договором, враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття\~610, пункт 3 частини першої статті\~611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша\~статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2\~глави 49 ЦК України\~особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої\~статті 258 ЦК України\~до вимог\~про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути\~неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою\~статті 260 ЦК України\~позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість\~стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Зазначеного правового висновку дійшла [PERSON] Верховного Суду /п. 69-75 Постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12/. Так судом встановлено, що хоча на момент звернення до суду /05 червня 2018 року/ позивача з цим позовом строк кредитування за договором №958464600 сплив /31 січня 2017 року/, згідно розрахунку заборгованості наданого до позову він прохає стягнути пеню нараховану в межах строку кредитування за договором тобто до 31 січня 2017 року. Враховуючи, що позивач звернувся до суду 05 червня 2018 року, а останній платіж за кредитом /згідно довідки про рух коштів за кредитом а.с.12-13/ відповідач здійснив 31 травня 2017 року, тобто за межами річного строку спеціальної позовної давності /п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України/ в задоволені позовних вимог про стягнення пені слід відмовити. В частині позовних вимог про стягнення тіла кредиту, відсотків за кредитом та плати за управління кредитом розрахованих в межах строку кредитування до 31 січня 2017 року, враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності. Згідно частини першої\~статті 264 ЦК\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. З тлумачення цієї норми слідує, що вона пов'язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов'язаного суб'єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб'єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб'єкта. Такий же висновок зроблений і Верховним Судом України. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою». Так, судом встановлено, що погашення заборгованості за кредитом відповідачем відбувалось періодично: 31 травня 2017 року - 98 гривень 00 копійок; 03 травня 2017 року - 98 гривень 00 копійок; 06 березня 2017 року - 103 гривні 00 копійок і т.д., але деякі з них не перевищували розміру щомісячного платежу згідно кредитного договору який становить 1301,31 гривня, що на думку суду не свідчить про переривання цими сплатами строку позовної давності. В той же час суд приймає до уваги, що платежі відповідача за кредитом від 29 вересня 2014 року; 27 жовтня 2014 року; 26 грудня 2014 року; 27 лютого 2015 року; 25 травня 2015 року; 02 липня 20105 року; 31 серпня 2015 року; 29 березня 2016 року становлять 1320,00 гривень, тобто перевищують розмір місячного платежу за договором та всі здійснені в межах загального трьох річного строку позовної давності /згідно довідки про рух коштів за кредитом а.с.12-13/. За таких обставин суд приходить до висновку, що ці платежі є підставою, передбаченою частиною першою\~статті 264 ЦК, для переривання перебігу позовної давності. Зазначеного висновку дійшов також Верховний Суд в постановах від 14 лютого 2018 року справа № 161/15679/15-ц та від 28 березня 2018 року справа № 332/3802/14-ц. Враховуючи вищевикладене, з відповідача слід стягти заборгованість за кредитним договором №958464600 від 23 січня 2014 року нараховану за період до 31 січня 2017 року включно в розмірі 24851,19 гривня, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 15449,87 гривень, заборгованості по відсоткам в розмірі 1423,39 гривні, заборгованості за плату за управління кредитом в розмірі 7977,93 гривень, в іншій частині в задоволені позову відмовити. Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial