Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Анлег» звернулося до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 12 195, 85 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22 травня 2007 року між третьою особою ПАТ АКБ «Індустріалбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № KRCК/0411/318/07, відповідно до п.п. 1.1, 4.1, 4.2 якого відповідачу було надано кредит в розмірі 20 000, 00 грн. зі сплатою за користування кредитними коштами з розрахунку 9 % річних та з кінцевим строком повернення до 25 квітня 2010 року. Відповідно до п.п. 1.1, 4.3, 4.4, 4.13 цього кредитного договору відповідач зобов'язався повертати отриманий кредит щомісячними платежами в розмірі не менш ніж 571, 43 грн., сплачувати нараховані відсотки за користування кредитом щомісяця, не пізніше 25 числа кожного місяця; протягом трьох днів після підписання кредитного договору сплатити комісію за оформлення кредиту у розмірі 1 % від суми наданого кредиту; починаючи з 01 червня 2007 р. сплачувати нараховану комісію за управління кредитом у розмірі 1 % від суми наданого кредиту щомісяця до 25 числа кожного місяця наступного за звітним. З наявних у матеріалах справи виписок з особового рахунку відповідача про нарахування заборгованості за кредитним договором та платежами станом на 13 січня 2011 року вбачається, що відповідач частково сплачував кредит, відсотки та комісію, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за цими платежами: 10 090 грн. 21 коп. - по кредиту; 1 305 грн. 64 коп. - по відсотках; 3 400 грн. 00 коп. - по комісії. 01 листопада 2007 р. між ПАТ АКБ «Індустріалбанк» та ЗАТ «Страхова компанія «Партнер», правонаступником якого є ПАТ «Страхова компанія «Партнер» було укладено договір № 5942/2-12 добровільного страхування фінансових ризиків. 13 січня 2011 р. між ПАТ АКБ «Індустріалбанк» та позивачем було укладено договір № 0400/03/11 відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами добровільного страхування фінансових ризиків, відповідно до п. 1.1.1 якого позивачу було відступлено право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором в розмірі, зазначеному в додатку № 2 до цього договору (реєстру обсягу прав, що відступаються). Позивач зазначив, що за вказаними договорами відступлення права вимоги він набув право вимагати від відповідача сплати заборгованості перед ПАТ АКБ «Індустріалбанк» за неповернутим кредитом у сумі 12 195, 85 грн., у складі якої: 10 090, 21 грн. - заборгованість за неповернутим кредитом; 1 305, 64 грн. - заборгованість за відсотками; 800, 00 грн. - заборгованість за комісією, які просив стягнути на свою користь з відповідача, а також судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп. Представник позивача у судове засідання не з'явився, у поданій до суду письмовій заяві просив справу розглянути за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду подав письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та відмовити у задоволенні позову, застосувавши строки позовної давності. Представники третіх осіб ПАТ АКБ «Індустріалбанк» та ПрАТ «Страхова компанія «Партнер» у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки та їх поважність суд не повідомили, тому з урахуванням вимог п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України справу було розглянуто за їх відсутності. У судовому засіданні було встановлено наступні фактичні обставини правовідносин між сторонами спору. 22 травня 2007 року між третьою особою ПАТ АКБ «Індустріалбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № KRCК/0411/318/07, відповідно до п.п. 1.1, 4.1, 4.2 якого відповідачу було надано кредит в розмірі 20 000, 00 грн. зі сплатою за користування кредитними коштами з розрахунку 9 % річних та з кінцевим строком повернення до 25 квітня 2010 року (а.с. 13-17). Відповідно до п.п. 1.1, 4.3, 4.4, 4.13 цього кредитного договору відповідач зобов'язався повертати отриманий кредит щомісячними платежами в розмірі не менш ніж 571, 43 грн., сплачувати нараховані відсотки за користування кредитом щомісяця, не пізніше 25 числа кожного місяця; протягом трьох днів після підписання кредитного договору сплатити комісію за оформлення кредиту у розмірі 1 % від суми наданого кредиту; починаючи з 01 червня 2007 р. сплачувати нараховану комісію за управління кредитом у розмірі 1 % від суми наданого кредиту щомісяця до 25 числа кожного місяця наступного за звітним. З наявних у матеріалах справи виписок з особового рахунку відповідача про нарахування заборгованості за кредитним договором та платежами станом на 13 січня 2011 року вбачається, що відповідач частково сплачував кредит, відсотки та комісію, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за цими платежами: 10 090 грн. 21 коп. - по кредиту; 1305 грн. 64 коп. - по відсотках; 3 400 грн. 00 коп. - по комісії. 01 листопада 2007 р. між ПАТ АКБ «Індустріалбанк» та ЗАТ «Страхова компанія «Партнер», правонаступником якого є ПАТ «Страхова компанія «Партнер», було укладено договір добровільного страхування фінансових ризиків № 5942/2-12 (а.с. 60-67). 13 січня 2011 р. між ПАТ АКБ «Індустріалбанк» та позивачем було укладено договір № 0400/03/11 відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами добровільного страхування фінансових ризиків, відповідно до п. 1.1.1 якого позивачу було відступлено право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором в розмірі, зазначеному в додатку № 2 до цього договору (реєстру обсягу прав, що відступаються) (а.с. 71-78). Доказів того, що ПАТ АКБ «Індустріалбанк» чи позивачу третьою особою ПрАТ «Страхова компанія «Партнер» було сплачено страхове відшкодування за договором страхування фінансового ризику від 01 листопада 2007 року, пов'язаного з не поверненням відповідачем кредиту, суду надано не було. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з договором відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами добровільного страхування фінансових ризиків № 0400/03/11 від 13 січня 2011 року ТОВ «Анлег» придбало у ПАТ АКБ «Індустріалбанк» право вимоги боргу за кредитними договорами. Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України у зобов'язанні [PERSON] перед ПАТ АКБ «Індустріалбанк» кредитор був замінений іншою особою, ТОВ «Анлег», внаслідок передання ПАТ АКБ «Індустріалбанк» ТОВ «Анлег» своїх прав за правочином (відступлення права вимоги), про що між ними був укладений письмовий договір. Тому, в даному випадку, суд вважає обґрунтованим та законним звернення ТОВ «Анлег» до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.п. 1.1, 4.3, 4.4, 4.13 цього кредитного договору відповідач зобов'язався повертати отриманий кредит щомісячними платежами в розмірі не менш ніж 571, 43 грн., сплачувати нараховані відсотки за користування кредитом щомісяця, не пізніше 25 числа кожного місяця; протягом трьох днів після підписання кредитного договору сплатити комісію за оформлення кредиту у розмірі 1 % від суми наданого кредиту; починаючи з 01 червня 2007 р. сплачувати нараховану комісію за управління кредитом у розмірі 1 % від суми наданого кредиту щомісяця до 25 числа кожного місяця наступного за звітним. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] перестав виконувати свої щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом 29.12.2008 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся 05 грудня 2013 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності. Статтею 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності у три роки, який підлягає застосуванню до вимог, які є предметом заявленого позову. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг строку позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, передбачені ст.ст. 252-255 ЦК України. Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його сплати. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та сплата процентів повинні здійснюватись позичальником частинами не пізніше 25 числа кожного місяця, початок позовної давності необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного з цих зобов'язань. Аналогічну позицію з цього приводу висловив і Верховний Суд України у постанові № 6-116 цс13 від 06.11.2013 року. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки відповідачем було подано письмову заяву про застосування строків позовної давності та відмову у задоволенні позову з цих підстав, суд вважає за необхідне у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Анлег» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Outcome: dismissed