Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дакорт» (далі за текстом ТОВ «Дакорт») звернулось до суду з позовом до [PERSON] , про відшкодування матеріальної шкоди. В позові зазначено, що на підставі заяви від 19 січня 2015 року та згідно наказу № 7-к від 19 січня 2015 року відповідач [PERSON] зарахований до ТОВ «Дакорт» на посаду торгового представника. З ним було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та нерозголошення комерційної таємниці від 19 січня 2015 року та під підпис ознайомлено з посадовою інструкцією торгового представника. Виконуючи свої посадові повноваження, [PERSON] отримував від ТОВ «Дакорт» через філіал в м. Запоріжжі товарно-матеріальні цінності згідно товарно-транспортних накладних, розвозив товарно-матеріальні цінності по торговим точкам, а отримані від реалізації кошти мав вносити в касу ТОВ «Дакорт». За виконано роботу відповідач отримував заробітну плату. За період своєї роботи в 2016 році [PERSON] привласнив матеріальні цінності, які були у його віданні, на загальну суду 158 700 грн. 04 коп. Згідно вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2018 року в кримінальній справі № 336/4667/17 [PERSON] визнав свою вину щодо нанесення шкоди у розмірі 158 700,04 грн. та був засуджений за ч.1 та ч.3 ст.191 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з управлінськими функціями строком на 1 рік, у відповідності до ст.75 КК України [PERSON] було звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. На підставі наказу № 25-к від 03 лютого 2017 року [PERSON] звільнився з ТОВ «Дакорт» за власним бажанням. На теперішній час нанесену шкоду [PERSON] M. товариству не відшкодував. З огляду на викладене, з посиланням на положення ст..ст. 132, 135, 135-1, 136 КзПП України, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 158 700 гривень 04 копійок (а.с. 1-6). Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, виходячи з наступного. Представник позивача зазначив, що позивачу стало відомо про нанесені підприємству відповідачем збитки з 10 грудня 2016 року, тобто з моменту внесення відповідних відомостей до ЄРДР, а отже, річний строк для звернення позивача до суду за захистом своїх прав, визначений положеннями статті 233 КЗпП України, закінчився (а.с. 88а-90). В судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. \~ \~ Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом (частина\~1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що на підставі заяви від 19 січня 2015 року (а.с.7) та згідно наказу № 7-к від 19 січня 2015 року (а.с.8), відповідач [PERSON] зарахований до ТОВ «Дакорт» на посаду торгового представника. З ним було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та нерозголошення комерційної таємниці від 19 січня 2015 року (а.с.23-24) та під розписку ознайомлено з посадовою інструкцією торгового представника (а.с.25-26). Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2018 року [PERSON] визнано винним за ч.1 та ч.3 ст.191 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з управлінськими функціями строком на 1 рік, у відповідності до ст.75 КК України [PERSON] було звільнено від відбування покарання, з іспитовим строком не 1 рік. Вирок суду набрав законної сили 21 серпня 2018 року (а.с.81-87). Вироком суду встановлено, що загальна сума заподіяної ТОВ «Дакорт» матеріальної шкоди внаслідок вчинених [PERSON] кримінальних правопорушень, з урахуванням внесених до каси ТОВ «Дакорт» сум, дорівнює 158 700 гривень 04 копійки. Згідно із ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вироком суду встановлено, що внаслідок злочинних дій відповідача, позивачу заподіяно матеріальну шкоду на вищевказану суму і ця обставина є обов`язковою для суду при розгляді цієї справи. Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини). Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються також\~до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. За змістом частини першої статті 3 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Оскільки за позовом ТзОВ «Дакорт» [PERSON] А. [PERSON] . має відшкодувати шкоду, завдану підприємству позивачу, в якому відповідач працював, то він має нести, у разі доведення, відповідальність за шкоду, завдану при виконанні трудових обов`язків. Так, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків (стаття 130 КЗпП України). За статтею 134 цього Кодексу, відповідно до законодавства, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника\~матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк\~в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди\~(частина третя статті 233 КЗпП України). Відповідно до статті 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний\~суд може поновити ці строки. Суд зазначає, що строк звернення до суду у\~справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України. При вирішенні спорів щодо\~відшкодування шкоди, завданої діями працівника, суди повинні перевіряти, чи додержався власник або уповноважений ним орган установленого статтею 233 КЗпП України річного строку з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення до суду з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати\~день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, завданої працівником. Отже, ухвалення судом вироку чи іншого рішення в рамках КК України, яким відповідача визнано винним, не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної\~особи або органу державного управління\~актів, висновків та інших документів, що підтверджують початок перебігу встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду. Таким чином можна дійти висновку, що за змістом частини третьої \~статті 233 КЗпП\~України, день ухвалення вироку чи ухвали суду\~за\~правилами\~КК України\~відносно відповідача, не вважається днем виявлення заподіяної ним шкоди за наявності доказів доведеного факту завдання шкоди.\~\~ Вказана правова позиції знайшла своє відображення в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року під час розгляду справи №\~132/2083/16-ц (провадження № 61-7240св18). З досліджених судом матеріалів кримінального провадження № 120160800800005804 за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст. 191, ч.3 ст. 191 КК України, розглянутого Шевченківським районним судом Запорізької області, встановлено, що цивільний позов ТзОВ «Дакорт» в ході досудового розслідування не заявлено, а заявлено 23 січня 2018 року під час судового розгляду. 18 липня 2018 року представником потерпілого подано заяву до суду про залишення цивільного позову без розгляду. В подальшому, вироком суду від 20 липня 2018 року, цивільний позов ТзОВ «Дакорт» залишено без розгляду. З досліджених судом доказів на підтвердження позовних вимог встановлено, що про наявність завданої відповідачем позивачу матеріальної шкоди, ТзОВ «Дакорт» було відомо після внесення відповідних відомостей до ЄРДР, яке, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, мало місце 10 грудня 2016 року, а отже, звернувшись до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди 11 січня 2019 року, позивач пропустив установлений статтею 233 КЗпП України річний строк для звернення до суду з відповідним позовом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову у зв`язку із пропуском строків позовної давності. Враховуючи, що позивач згідно положень п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено, правові підстави для стягнення з відповідача судових втрат відсутні.

Outcome: dismissed