Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІНСЕРВІСБУД» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, Позов мотивований тим, що у приватній власності позивач перебуває будівля складу літ. «Б» з прибудовами, загальною площею 633,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці у [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0733 га, кадастровий номер 0510137000:03:003:0141, яка перебуває у приватній власності [PERSON] , померлого [INFO] та єдиним спадкоємцем якого є відповідач [PERSON] . Зважаючи на те, що у власність ТОВ «Вінсервісбуд» перейшла будівля, то відповідно до нього переходить і право власності на земельну ділянку, на якій така будівля розташована. Таким чином, ТОВ «Вінсервісбуд» просило суд визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0733 га, кадастровий номер 0510137000:03:003:0141. Ухвалою суду від 22.07.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 28.07.2021 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про визнання позову. В підготовчому судовому засіданні 29.07.2021 року представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача підтримав заяву [PERSON] про визнання позову. Суду пояснив те, що обставини, викладені в позовній заяві відповідають дійсності та визнаються відповідачем. Представники сторін не заперечували проти розгляду справи по суті у підготовчому провадженні. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. 06.09.2018 року за Позивачем було зареєстровано право приватної власності на будівлю, склад з прибудовами, загальною площею 633,2 кв.м, що розташована в [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.10.2020 р. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.03.2021 р. власником земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 0510137000:03:003:0141, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0733 га, є [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.07.2021 р. у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек відомості щодо земельної ділянки за кадастровим номером 0510137000:03:003:0141 відсутні. Відповідно до довідки №01-16/53 від 29.06.2021 р., виданої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сорочинською І.Г. згідно з матеріалами спадкової справи №11/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] , спадкоємцем померлого за законом є його дружина [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Положеннями ч. 1 ст. 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України належить виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується і випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові від 12.10. 2016 р. по справі №6-2225цс16. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Положеннями частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. При розгляді справи судом не встановлено порушення прав, свобод чи інтересів інших осіб. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн., який просить залишити за ним.

Outcome: approved