Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних від простроченої суми за користування коштами. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 21 листопада 2006 року між Акціонерно комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір №11080436000 про надання споживчого кредиту. Предметом кредитного договору є надання банком [PERSON] поновлювальної кредитної лінії в сумі 600000 гривень. В якості забезпечення між банком та ТОВ «ТВП «Україна» укладено договір іпотеки №5622 від 21 листопада 2006 року. Внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором ТОВ «ТВП «Україна», як майновий поручитель, здійснило погашення заборгованості по кредитному договору у розмірі 305677 гривень 14 копійок та судових витрат у розмірі 3447 гривень 37 копійок. Однак, [PERSON] добровільно рішення суду не виконує та не сплачує кошти та станом на дату подання позовної заяви борг не погасила, а тому ТОВ «ТВП «Україна» просить суд стягнути з відповідача інфляційні витрати за весь час прострочення в розмірі 50720 гривень 41 копійку та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 20477 гривень 47 копійок за період з 31 жовтня 2017 року по 31 грудня 2019 року, а всього 71197 гривень 88 копійок. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 березня 2020 року відкрито провадження у справі, учасників якої повідомлено, що розгляд її здійснюватиметься за правилами спрощеного позовного з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у встановленому порядку, відзив на позовну заяву не подала. Будь - яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до вимог ч.2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи приходить до наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч. 3 ст. ЦПК України в редакції цього Закону провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Рішенням Смілянського міськрайоного суду Черкаської області від 20 червня 2018 року, стягнуто із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» (далі - ТОВ «ТВП «Україна») грошову суму в розмірі 309124 гривні 51 копійку та судові витрати в розмірі 4636 гривень 87 копійок (а.с.8-12). 25 вересня 2018 року відкрито виконавче провадження ВП №57296324 з примусового виконання виконавчого листа № 703/282/18 виданого 15 серпня 2018 року про стягнення з [PERSON] 309124 гривні 51 копійку боргу на користь ТОВ «ТВП «Україна» (а.с. 13-14). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною 5 ст. 11 ЦК У країни визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. За змістом ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, яка згідно ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися місцевим судом при застосуванні вказаних норм матеріального права. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права (ч.2 ст.625 ЦК України) передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт чи рішення суду). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18 (справа № 686/21962/15-ц). Відтак, визначений рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області розмір грошового стягнення є грошовим зобов`язанням, на яке поширюються положення 4.2 ст.625 ЦК України. Враховуючи той факт, що відповідач порушила грошове зобов`язання, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України є обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню за період з 31 жовтня 2017 року по 31 грудня 2019 року, що підтверджується розрахунком 3 % річних та інфляційного збільшення, який суд визнає достовірним та правильним та приймає до уваги як належний та допустимий доказ в розумінні ст. 76 ЦПК України (а.с. 5-6). Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимг. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у виді судового збору в розмірі 2102 гривні. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved