Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

ТзОВ «Вердикт Капітал» в особі генерального директора Іжаковського О.В. звернулося до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість по кредитному договору № 300531047873001 від 30.09.2013 року в розмірі 61\~112,00 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивували тим, що 30.09.2013 року відповідачка [PERSON] отримала в ПАТ «Астра Банк» грошові кошти за кредитним договором № 300531047873001 від 30.09.2013 року в сумі 199 710,00 грн. зі сплатою 15,7 % річних. 02 грудня 2012 року між ПАТ «АстраБанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Астра Банк» відступило ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за кредитним договором № 300531047873001 від 30.09.2013 року. 11 жовтня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №2018/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі й за вищевказаним кредитним договором. Відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала, у встановлений договором строк обов`язкові платежі не вносила, тому її борг по кредитному договору № 300531047873001 від 30.09.2013 року на час звернення до суду становить 61\~112,00 грн. Такі її дії свідчать про відмову від добровільного повернення боргу, в зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву в якій просила відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача судові витрати (а.с. 75-81), оскільки позивачем не виконано обов`язку, передбаченого п. 3 договору № 2018/К про відступлення прав вимоги від 11.20.2019 року та не повідомлено її про переступку прав вимоги за кредитним договором від 30.09.2013 року. В жовтні 2020 року вона отримала від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63036495 від 15.09.2020 року, яка винесена на підставі виконавчого напису № 16858 від 14.08.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. З цієї постанови вбачається, що з неї на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» стягнуто заборгованість по кредитному договору № 300531047873001 від 30.09.2013 року в розмірі 62 998,35 грн. Вона звернулась до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округ Горая О.С. із заявою, в якій просила в десятиденний строк направити на її адресу належним чином засвідчені копії всіх матеріалів нотаріальної справи по вчиненню щодо неї виконавчого напису № 16858 від 14.08.2020 року, однак по даний час відповіді від нотаріусане отримувала. Оскільки позивач в позасудовому порядку звернув стягнення на заборгованість по кредитному договору і таке стягнення на даний час здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В., то в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити, оскільки такі вимоги є повторним зверненням за захистом та призведуть до подвійного стягнення. Так як вона частково здійснювала сплату чергових платежів, то розмір заборгованості повинен становити 61\~112,00 грн. Щодо розміру витрат на надання правової допомоги, то в акті № 8 від 16.10.2020 року зазначено, що позивачу надавалась правова допомога, а саме: надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в позасудовому порядку: 1 година 1500 грн. Однак вартість такої консультації не може стягуватись з неї, оскільки виконавчий напис по стягненню боргу нотаріусом видано 14.08.2020 року, а виконавче провадження відкрито 15.09.2020 року, тобто така консультація надавалась позивачу після звернення до нотаріуса та після відкриття виконавчого провадження. Не підлягають стягненню і інші витрати на правову допомогу: письмова поглиблена консультація з посиланням на нормативні акти (3 години загальною вартістю 9\~000,00 грн.), консультація та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до Долинського районного суду Івано-Франківської області, підготовка та друк необхідних документів (4 години вартістю 8000,00 грн.), загальний розмір витрат на надання правової допомоги становить 20\~000,00 грн. Цей розмір є значно завищеним та не співмірним зі складністю справи, а тому у задоволенні даної вимоги позивача слід відмовити. Генеральний директор ТзОВ «Вердикт Капітал» Іжаковський О.В. подав до суду відповідь на відзив, в якій просив задоволити позовні вимоги, врахувавши факт визнання відповідачкою заборгованості в розмірі 61\~112,00 грн. і те, що неповідомлення боржника про зміну кредитора в зобов`язанні не звільняє його від обов`язку погашення кредитного зобов`язання. В судове засідання представник позивача генеральний директор ТзОВ «Вердикт Капітал» Іжаковський О.В. не з`явився, одночасно з позовною заявою подав клопотання про розгляд даної справи без представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів (т. 1 а.с. 5). Відповідачка та її представник згідно ордеру серії ІФ № 095547 на надання правової допомоги від 29.12.2020 року (а.с. 62) адвокат Білан А.М. щодо задоволення позовних вимог заперечили, обґрунтувавши свою позицію аргументами, викладеними у відзиві на позов. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до закріплених в главі 3 Цивільного кодексу України положень, які стосуються суб`єктів здійснення захисту порушеного права, захист порушених цивільних прав та охоронюваних законом інтересів здійснюється: судом (стаття 16 Цивільного кодексу України), Президентом України, органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування (стаття 17 Цивільного кодексу України), органами нотаріату (стаття 18 Цивільного кодексу України), самостійно (стаття 19 Цивільного кодексу України). Отже, особа, право якої порушено, може на свій розсуд обрати будь-яку форму захисту: судову, шляхом звернення до органів державної влади, органів нотаріату чи самозахист. При цьому способи захисту прав особи не можуть бути обмежені лише однією з перелічених форм. Відтак, здійснення особою свого конституційного права на судовий захист не може ставитись у залежність від використання нею інших засобів правового захисту, до яких відноситься, зокрема, захист цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор може бути замінений іншою особою внаслідок передавання своїх прав іншій особі за правочином. Згідно з ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Про те, що між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого позивач надав відповідачці кредит в сумі 199 710 грн. на строк з 30.09.2013 року по 30.09.2020 року, свідчить кредитний договір № 300531047873001 від 30.09.2013 року та додатки до нього (т. 1 а.с. 6-18). З договору\~купівлі-продажу\~прав вимоги\~від 02.12.2013\~року,\~додатку І\~до нього\~(переліку\~договорів та\~купівельної ціни\~за права\~вимоги)\~(т.\~1\~а.с.\~26-29)\~встановлено,\~що право\~вимоги до\~ [PERSON] \~по кредитному\~договору №\~300531047873001\~від 30.09.2013\~року ПАТ «Астра Банк» відступило ПАТ «Дельта Банк». З договору № 2018К про відступлення прав вимоги від 11.10.2019 року, витягу (додатку № 1 до вказаного договору) (т. 1 а.с. 30-34), вбачається, що право вимоги до [PERSON] по кредитному договору № 300531047873001 від 30.09.2013 року ПАТ «Дельта Банк» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал». Як вбачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором № 300531047873001 від 30.09.2013 року (т. 1 а.с. 227), заборгованість [PERSON] за вищевказаним кредитним договором не погашено та її розмір станом на 11.03.2020 року складає 62\~348,35 грн. Згідно з виконавчим написом № 16858 від 14.08.2020 року, вчиненим приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Гораєм О.Г. (т. 1 а.с. 215), звернуто стягнення на заборгованість [PERSON] по кредитному договору в розмірі 62 998,35 грн. перед ТзОВ «Вердикт Капітал». Постанова про відкриття провадження ВП № 63036495 від 15.09.2020 року, винесена приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. (т. 1 а.с. 67), свідчить про те, що з виконання вищевказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що на час звернення до суду у відповідачки [PERSON] є заборгованість по кредитному договору № 300531047873001 від 30.09.2013 року в розмірі 61\~112,00 грн., яку вона визнає та про стягнення якої заявлено позов і розмір якої підтверджується випискою з особового рахунку за цим договором. За таких обставин заявлений позов слід задоволити та стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» заборгованість по кредитному договору № 300531047873001 від 30.09.2013 року в розмірі 61\~112,00 грн. При цьому суд не приймає до уваги пояснення відповідачки про те, що в даному випадку матиме місце подвійне стягнення, оскільки з пояснень [PERSON] встановлено, що будь-яких коштів за виконавчим написом з неї ще не стягнуто, а існування постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису не порушує прав відповідачки, яка не виконала зобов`язання перед позивачем ні в добровільному, ні в примусовому порядку, тому наявна можливість здійснення захисту своїх прав та законних інтересів позивачем одночасно шляхом пред`явлення до виконання виконавчого напису в позасудовому порядку та шляхом стягнення заборгованості у судовому порядку. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд в своїй постанові від 17.10.2018 року в справі № 920/16/18, зазначивши, що з врахуванням ст.ст. 15,16 ЦК України, здійснення особою свого права на судовий захист не може ставитись у залежність від використання нею інших засобів правового захисту, до яких відноситься, зокрема, захист цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Наявність виконавчого напису за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін та не позбавляє кредитора права на судовий захист. Суд вважає безпідставним посилання відповідаки на те, що позивач не повідомив її про переступку прав вимоги за кредитним договором від 30.09.2013 року, оскільки воно спростовується листом позивача № 14339465 від 16.07.2020 року (т. 1 а.с. 247), а також неповідомлення боржника про зміну кредитора в зобов`язанні не звільняє останнього від обов`язку погашення кредитного зобов`язання. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності й необхідності) та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року. Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року в справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95), Європейський суд з прав людини зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження N 61-15005св19) та від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження N 61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Відповідно до заяви на надання юридичної допомоги № 84 від 04.10.2020 року та витягу з Акту № 8 про надання юридичної допомоги від 16.10.2020 року (а.с. 55,56) за надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу у позасудовому порядку позивач сплатив за 1 годину 1500 грн., надання усної консультації з приводу стягнення боргу в судовому порядку за 1 годину 1 500 грн., надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти за 3 години - 9 000,00 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до Долинського районного суду Івано-Франківської області, підготовку та друк необхідних документів за 4 години 8 000,00 грн., тобто загалом 20\~000,00 грн. Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, ціну позову, складність справи та її значення сторін, а також обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, виходячи з критеріїв реальності та розумності, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20\~000,00 грн. є завищеними та становитимуть значний тягар для відповідачки, а тому суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру зазначених витрат та стягнення їх в розмірі 3\~000,00 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 15-19,207,512,526,626,628,638,1048-1050,1054,1055 ЦК України,

Outcome: approved