Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 12 жовтня 1995 року виконкомом Княжолуцької сільської Ради народних депутатів, запис № 20, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] та витрати по справі покласти на неї. Свої вимоги мотивує тим, що 12.10.1995 між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Княжолуцької сільської Ради народних депутатів, запис №20. Її дошлюбне прізвище [PERSON] . Перебуваючи в шлюбі в них народилось двоє синів [PERSON] та [PERSON] , які є вже повнолітніми. Спільне життя з відповідачем не склалось через те, що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Вони остаточно переконалися, що є зовсім різними людьми і тому в їх інтересах розірвати шлюб. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим. На даний час шлюбні відносини між ними припинено, оскільки вже більше двох років вони не проживають як подружжя та не ведуть спільне господарство. Вона намагалась всіма силами зберегти сім`ю та їй це не вдалось. Наміру продовжувати сімейні відносини з відповідачем немає, так як вони істотно суперечать її інтересам. Такі сімейні відносини вже не є добровільними. Рішення про розірвання шлюбу є усвідомлене та безпосередньо пов`язане з бажанням припинити подальше подружнє життя. Надання терміну для примирення вважає недоцільним, оскільки вони не проживають як подружжя тривалий час, а тому мали достатньо часу, щоб примиритись. У зв`язку з цим, застосування судом заходів по примиренню подружжя буде суперечити її інтересам, принципу добровільності сімейних відносин та не дасть позитивного результату. Таким чином, сукупність даних обставин є підтвердженням того, що офіційно зареєстрований шлюб між ними має формальний характер і відповідно доцільно його розірвати. Після розірвання шлюбу прізвище бажає залишити [PERSON] . У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Ільницький Я.І. позов підтримав та просив розірвати шлюб, прізвище чоловіка позивачці не змінювати, понесені судові витрати залишити за нею. Додатково зауважив, що після одного з конфліктів, під час якого відповідач до позивачки застосовував фізичну силу, вона покинула батьківський будинок, де проживала з чоловіком, та виїхала за межі України. В даний час остання знаходиться в Італії. Вже біля трьох років подружжя проживає окремо, не спілкується, не підтримує жодних стосунків та не веде спільного господарства, тому збереження сім`ї є неможливим, про що неодноразово наголошувала йому його довірителька. Діти у сторін вже повнолітні. Не заперечив проти заочного розгляду справи, оскільки ним особисто вживалися заходи з метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а саме копії документів та ухвали про відкриття провадження були направлені [PERSON] через Нову пошту, які останній забрав особисто. Належним чином повідомлений про розгляд справи відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 25.02.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи,на підтвердження чого до матеріалів справи долучено роздруківку з офіційного сайту Нової пошти, згідно з якою [PERSON] 04.03.2021 о 13.46 год особисто забрав відправлені документи (а.с. 17, 18, 19). Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направляв, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`являвся, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, позивачка через свого представника не заперечила проти заочного розгляду справи, а тому протокольною формою ухвали від 23.03.2021 суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12 жовтня 1995 року, який зареєстрований виконкомом Княжолуцької сільської Ради народних депутатів, запис № 20. Після укладення шлюбу їм обом присвоєні прізвища [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 12.10.1995 (а.с.4). Сторони більше двох років проживають окремо, не ведуть спільне господарство та не підтримують подружніх відносин. Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу. Оцінка суду: проаналізувавши доводи сторони позивача, викладені в позові та надані в судовому засіданні, дослідивши письмові докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не складається, вони проживають окремо, не спілкуються, не ведуть спільного господарства, позивачка не бажає зберігати сім`ю за умов, які склалися між подружжям, відповідач заперечень з даного приводу чи будь-яких інших заяв та клопотань не заявляв, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Також позивачка просить після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] їй не змінювати, що відповідно до ст. 113 СК України є її правом після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати та прізвище чоловіка позивачці залишити без змін. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання відносить оплату судового збору у розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією (а.с.13), однак просить залишити понесені судові витрати за нею та з відповідача не стягувати. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 114, 160 СК України та

Outcome: approved