Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.08.2002 року. Від шлюбу мають дві неповнолітні дитини сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, оскільки сторони мають різні погляди на життя, внаслідок чого в сімї стали виникати непорозуміння та сварки, що призвели до фактичного розпаду сімї. Позивач вказує, що шлюб розпався остаточно та відновленню не підлягає, оскільки спільне господарство між сторонами не ведеться та сімейних подружніх відносин не підтримують. Крім цього позивач вказує, що подальше існування шлюбу буде суперечити його інтересам та інтересам відповідача. Враховуючи наведене, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 31.08.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ковельського міського управління юстиції, актовий запис № 334. В судове засідання позивач не з'явився, однак в позовній заяві просив суд справу слухати у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилась, проте подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає повністю, не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з свідоцтва про шлюб, виданого повторно 14.09.2017 року Любешівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, сторони зареєстрували шлюб 31.08.2002 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 334. Від шлюбу сторони мають дві неповнолітні дитини - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Відповідно до п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми, обставини по справі та позицію сторін щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім'ї в даному випадку буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Як встановлено у судовому засіданні, сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, в сім'ї втрачена взаємоповага та розуміння, шлюб існує лише формально й зберегти сім'ю не можливо. Зважаючи на дійсні причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та інтересам неповнолітніх дітей. Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому слід розірвати шлюб між сторонами.

Outcome: approved