Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.07.1983 року і від спільного подружнього життя мають двох повнолітніх синів. [PERSON] звернулася з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося через сварки та конфлікти. Зазначила, що в 2008 році довідалась про те, що у відповідача є інша жінка, з якого в нього є двоє малолітніх дітей, усі спроби налагодити відносини виявились марними, тому вони з відповідачем проживають окремо один від одного протягом останніх 3 років, не підтримують сімейних відносин і не ведуть спільного господарства. Вважає, що шлюб носить формальний характер, а тому подальше сумісне життя та збереження сімї є неможливим, суперечить їхнім інтересам. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на мотиви такого та доповнила, що останні три роки вони з чоловіком проживають окремо один від одного. Зазначила, що у чоловіка протягом 15-ти років є інша сімя, з другою жінкою він має двох дітей. Категорично наполягає на розірванні шлюбу, оскільки всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сімї відсутні. Просить позов задовольнити. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив, зазначивши, що відносини зіпсувалися, тому вони тривалий час проживають окремо один від одного. Підтвердив, що він має іншу сімю, тому збереження шлюбу з [PERSON] є неможливим. Просить шлюб розірвати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 23.07.1983 року у Родатичівській сільській раді народних депутатів, актовий запис №10, від шлюбу мають двох повнолітніх синів. Також встановлено, що між сторонами виникали постійні конфлікти, непорозуміння і сварки через те, що відповідач протягом 15-ти років має другу жінку, з якою в нього народилося двоє дітей, тому сторони протягом більш ніж трьох років проживають окремо один від одного, сімейних відносин не підтримують, не ведуть спільного господарства. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку проте, що подальше проживання та збереження сімї [PERSON] неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 487,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.1).

Outcome: approved