Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «РІОН» звернулись до суду із позовом про припинення іпотеки та зняття заборони відчуження нерухомого майна, в обґрунтування якого зазначили, що 11.03.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № РM-SME 105/081/2008, згідно з яким предметом іпотеки є приміщення №66, №68, розташоване за адресою: [ADDRESS] та приміщення [ADDRESS] , розташоване за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 05.11.2014 року по справі №264/8456/13-ц, розірвано договір купівлі-продажу 14/100 часток нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , а саме нежилі приміщення №66, №68, укладений 08.12.2004 року між ТОВ «РІОН» та [PERSON] ; зобов`язано [PERSON] повернути 14/100 часток нежилого приміщення; визнано за ТОВ «РІОН» право власності на 14/100 часток нежилого приміщення. В процесі розгляду справи №264/8456/13-ц [PERSON] не повідомила, що вищевказані приміщення були передані нею в іпотеку. Позивачу відомо, що власником приміщення [ADDRESS] , є [PERSON] . Копії квитанцій третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , які підтверджують сплату кредитного боргу перед ЗАТ «ОТП Банк» у повному обсязі ще в 2010 році\~ знаходяться в матеріалах справи №264/4385/20. Довідку про повне погашення кредитної заборгованості не встигли отримати у первісного кредитора, оскільки він закрився в м.Маріуполі у серпні 2010 року. У зв`язку з тим, що погашення заборгованості за вищевикладеними кредитними договорами боржниками виконано достроково в повному обсязі, строк кредитних договорів вважається закінченим з 16.08.2010 року, а кредитні зобов`язання [PERSON] та [PERSON] вважаються припиненими. На підставі викладеного, просили визнати припиненою іпотеку нерухомого майна, встановлену на підставі договору іпотеки РM-SME 105/081/2008, укладеного 11.03.2008 року, вилучити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку №37724205 та обтяження №37724286, вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження зазначеного майна, стягнути солідарно з відповідачів понесені судові витрати. Представник позивача ТОВ «РІОН», - директор товариства Остроух Л.В., надав додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що умови кредитних договорів передбачали два варіанти внесення платежів боржниками: в касу банку або на поточний рахунок. Зважаючи на те, що ЗАТ «ОТП Банк» не повідомляли [PERSON] та [PERSON] про реквізити поточних рахунків, на які можливе внесення платежів за кредитними договорами, - єдиним можливим способом погашення кредитної заборгованості було внесення готівки в касу банку. [PERSON] та [PERSON] вносили платежі за кредитними договорами в касу банку, про що їм видавались квитанції банку з відміткою про зарахування коштів. Можливості перевіряти на які рахунки спрямовує працівник ЗАТ «ОТП Банк» надані в рахунок погашення кредитної заборгованості грошові кошти, у них не було. Відповідач на підтвердження своїх доводів не надав перелік рахунків, які обліковувались в ЗАТ «ОТП Банк» у період 2009-2010 років та докази того, що цей перелік доведено до відома боржників. Повернення кредитних коштів позичальниками підтверджується квитанціями, що містяться в матеріалах справи №264/4385/20. На підтвердження наявності заборгованостей, відповідач не надав жодного первинного документу. Заява відповідача про застосування строків позовної давності є необґрунтованою, оскільки про порушене право позивач дізнався лише 10.08.2020 року, коли звернулись до державного реєстратора Виконавчого комітету Сартанської селищної ради Рогозної А.М. з метою проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що складається зі спірних приміщень і саме 10.08.2020 року довідались про те, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження та у Державному реєстрі іпотек існує обтяження та заборона відчуження на майно позивача. Остаточно просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.\~ Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлена належним чином. Представники відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» Дробашка А.М., [PERSON] , Бондар І.П., які діють на підставі довіреностей, надали письмові пояснення щодо позовної заяви, заяву про застосування строку позовної давності та письмовий виступ у судових дебатах, в яких зазначили, що позивачем пропущено строк позовної давності, ст.17 ЗУ «Про іпотеку», визначає підстави припинення іпотеки, до якої заявлена вимога позивача не входить. Згідно наданих АТ «ОТП Банк» меморіальних ордерів та розрахунків заборгованості, розмір заборгованості [PERSON] за КД №СМ-SМЕ 105/081/2008 від 11.03.2008 року дорівнює 1207766,51грн., розмір заборгованості [PERSON] за КД №СМ-SМЕ 105/081/2008 від 11.03.2008 року дорівнює 1186519,63грн. Докази надані третіми сторонами [PERSON] та [PERSON] є фальсифікованими, вони здійснювали погашення за кредитними договорами не у розмірах, що зазначені в меморіальних ордерах та на рахунки, які не обліковуються в ЗАТ «ОТП Банк». Враховуючи, що заборгованість за зазначеними вище кредитними договорами не погашена в повному обсязі, дія кредитних договорів та Договору іпотеки не припинена. Вважають, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту. На підставі викладеного, просили в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] , до судового засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлена належним чином. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 6 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 11 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № CM-SME 105/082/2008, на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 1 200 000,00 грн. на споживчі цілі. 11 березня 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № CM-SME 105/081/2008, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 1 220 000,00 грн. на споживчі цілі. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеними кредитними договорами, 11 березня 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № РM-SME 105/081/2008, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю. та зареєстрованого за № 1757, предметом якого є нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення №66, №68, розташоване за адресою: [ADDRESS] та нежиле приміщення № [NUMBER] , розташоване за адресою: [ADDRESS] , що належать Іпотекодавцю на праві приватної власності. За змістом пунктів 1.1, 2.1.4, 6.1, 6.2, 6.3 іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 15 травня 2009 року між Банком та позичальниками [PERSON] , [PERSON] було укладено Додаткові договори №1 та Додаткові договори №2 до укладених раніше з ними кредитних договорів, а між Банком та [PERSON] укладено Додатковий договір №1 до договору іпотеки, відповідно для яких сторони встановили фіксовану процентну ставку за кредитом та порядок її сплати. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 05.11.2014 року по справі №264/8456/13-ц, розірвано договір купівлі-продажу 14/100 часток нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , а саме нежилі приміщення №66, №68, укладений 08.12.2004 року між ТОВ «РІОН» та [PERSON] ; зобов`язано [PERSON] повернути 14/100 часток нежилого приміщення; визнано за ТОВ «РІОН» право власності на 14/100 часток нежилого приміщення. В судовому засіданні було досліджено матеріали цивільної справи №264/4385/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки, та за зустрічним позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», треті особи [PERSON] , [PERSON] , про припинення іпотеки та зняття заборони відчуження нерухомого майна. Згідно матеріалів, які містяться у справі, 10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н, відповідно до якого, право грошової вимоги за Кредитними договорами № CM-SME 105/081/2008 та № CM-SME 105/082/2008 від 11 березня 2008 року перейшло до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Того ж дня між ними укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло статусу іпотекодержателя відносно предмета іпотеки за Договором іпотеки. 08 вересня 2017 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено Договір факторингу, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитними договорами № CM-SME 105/081/2008 та № CM-SME 105/082/2008 від 11 березня 2008 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Крім того, 26 грудня 2017 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено Договір відступлення прав за договорами іпотеки, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набуло статусу іпотекодержателя предмета іпотеки. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Іпотекодержателем предмета іпотеки за спірним договором є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Згідно Реєстру боржників, що є додатком №1 до Договору факторингу, у зв`язку із невиконанням зобов`язання за кредитним договором, у позичальників існує заборгованість: за кредитним договором №CM-SME 105/081/2008 від 11.03.2008 року в розмірі 1186519,63грн., що складається з суми боргу за кредитним договором в розмірі 1078836,61грн. та суми процентів, нарахованих на суму заборгованості 107683,02грн.; за кредитним договором №CM-SME 105/082/2008 від 11.03.2008 року в розмірі 1206548,51грн., що складається з суми боргу за кредитним договором в розмірі 1096928,54 грн. та суми процентів, нарахованих на суму заборгованості 108619,97грн. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №238977909, сформованої 28.12.2020 року, власником нежилого приміщення № [NUMBER] , № [NUMBER] , розташованого в [ADDRESS] , є Товариство з обмеженою відповідальністю «РІОН». Реєстрація права власності відбулась 10.08.2020 року на підставі рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05.11.2014 року №264/8456/13-ц. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №239060002, сформованої 28.12.2020 року, власником нежилого приміщення № [NUMBER] , розташованого в [ADDRESS] , є [PERSON] . Реєстрація права власності відбулась 15.03.2010 року на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 14.11.2007 року №8483, посвідченого нотаріусом Дубровською О.А. 04.03.2010 року р-р 647. Також матеріали справи №264/4385/20 містять копії квитанцій, посвідчені приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чернишовою В.В., згідно яких за період з 11.03.2008 року до 16.08.2010 року [PERSON] внесено готівки на поточний рахунок по договору №CM-SME 105/082/2008 загальну суму в розмірі 1589775,30грн.; а також посвідчені квитанції, згідно яких за період з 11.03.2008 року до 16.08.2010 року [PERSON] внесено готівки на поточний рахунок по договору №CM-SME 105/081/2008 загальну суму в розмірі 1616235,70грн. Вказані квитанції являються первинними бухгалтерськими документами,\~ містять всі необхідні реквізити, будь-які належні докази того, що вказані квитанції є фальсифіковані стороною відповідача не надані, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави не приймати до уваги вказані докази. В той же час, розрахунки заборгованості по кредитним договорам не відповідають ознак належних та достовірних доказів, оскільки не являються первинними бухгалтерськими документами. Верховний Суд у своїй постанові від 30.01.2018 у справі № 161/16891/15-ц зазначив, що доказами, які підтверджують наявність кредитної заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно до вказаної норми Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 10.07.2019 у справі № 757/40397/16-ц, в якій зазначено, що належними доказами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». У постанові від 04.12.2019 у справі № 826/5942/18 Верховним Судом зазначено, що первинні докази - це докази, які безпосередньо формуються під впливом подій (фактів) , що встановлюються та перевіряються у судовому засіданні, тобто є першоджерелами. Натомість, похідні докази відтворюють зміст іншого доказу, тобто несуть у собі інформацію, що зафіксована в них не внаслідок самих обставин, а завдяки перенесенню з іншого джерела. За можливості обставини у справі повинні бути встановлені саме на підставі первинних доказів, оскільки при використанні похідних доказів збільшується ймовірність викривлення фактичних обставин справи. Водночас похідні докази можна використовувати для перевірки первинних доказів». Згідно наданого позивачем розрахунку нарахованих відсотків та комісії за дострокове погашення за кредитним договором № CM-SME 105/081/2008 від 11.03.2008р. за період користування кредитними коштами з 11.03.2008 року до 16.08.2010 року підлягали сплаті відсотки в розмірі 375500,55 грн. Дослідженими квитанціями підтверджується факт сплати заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1220000,00грн, а також відсотків в розмірі 396235,70грн. Згідно наданого позивачем розрахунку нарахованих відсотків та комісії за дострокове погашення за кредитним договором № CM-SME 105/082/2008 від 11.03.2008р. за період користування кредитними коштами з 11.03.2008 року до 16.08.2010 року підлягали сплаті відсотки в розмірі 389775,30грн. Дослідженими квитанціями підтверджується факт сплати заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1200000,00грн., а також відсотків в розмірі 389775,30грн. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні квитанціями підтверджується факт дострокового виконання зобов`язань за кредитними договорами №CM-SME 105/082/2008 та №CM-SME 105/081/2008, а саме виконання зобов`язань в повному обсязі 16 серпня 2010 року. Так, зобов`язанням згідно зі ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. ст. 598, 599 ЦК України). Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.575 ЦК України іпотека є заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека на підставі ст.1 Закону України «Про іпотеку» це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За змістом ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно зі ст.593 ЦК України, право застави припиняється у разі: 1)припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3)реалізації предмета застави; 4)набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. За приписами ст.17 згаданого Закону іпотека припиняється у разі: -припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;- реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;- набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;- визнання іпотечного договору недійсним;-знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; -з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). При цьому, основним зобов`язанням є зобов`язання боржника за договором позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також інше зобов`язання, що виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Виходячи з аналізу наведених норм припинення іпотеки як засобу забезпечення виконання зобов`язання пов`язано з припиненням основного зобов`язання, в даному випадку з припиненням зобов`язань позивача перед відповідачем за Кредитним договором. Оскільки основне зобов`язання за кредитними договорами припинилося шляхом його виконання в повному обсязі, похідні зобов`язання у вигляді іпотеки за Іпотечним договором також припинились згідно зі ст.17 Закону України «Про іпотеку». Правом власності згідно з ч.1 ст.316 ЦК України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Положеннями ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, судом встановлено, що оскільки забезпечені іпотекою зобов`язання за кредитними договорами виконано в повному обсязі, то зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від кредитного договору, припиняються. Отже, вимоги позивача про визнання договору іпотеки припиненим є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заяви ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про застосування наслідків спливу позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи, що про порушене право, а саме про наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження та у Державному реєстрі іпотек обтяження та заборони відчуження на майно позивача, останні дізналися лише 10.08.2020 року, коли звернулись до державного реєстратора Виконавчого комітету Сартанської селищної ради Рогозної А.М. з метою проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а до суду звернулись із позовною заявою 01.03.2021 року, ТОВ «РІОН» звернулись до суду із вимогами в межах трирічного строку позовної давності, тому заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності задоволенню не підлягає. Згідно з приписами статті 17 ЗУ «Про іпотеку», відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. У зв`язку із припиненням іпотечного договору, підлягає скасуванню також запис про іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2270,00грн., сплаченого при подачі позову.

Outcome: approved