Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

ТОВ «Інтеркеш Україна» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою мотивуючи її тим, що 29 березня 2018 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №4-22106, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою 153,3 процентів з кінцевим терміном повернення 29.03.2019. Свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, що підтверджується видатковим касовим ордером з підписом позичальника про отримання кредитних коштів. Позивач зазначає, що позичальник взяті на себе зобов`язання по договору належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 25 травня 2021 року за ним обліковується заборгованість за договором кредиту №4-22106 від 29.03.2018 у сумі 49956 грн. з яких: 3567грн. - борг по тілу кредиту; 14666 грн. - нараховані відсотки; 28850грн. - нараховані штрафні санкції (пеня); 2060грн. - нараховане інфляційне збільшення заборгованості; 813грн. - 3% річних згідно ст.625 Цивільного кодексу України. Оскільки відповідач умов Кредитного договору не виконав, позивач просить стягнути з відповідача 49956 грн. заборгованості, а також судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 2270грн. Ухвалою суду від 17 червня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з тим у позовній заяві та у клопотанні від 27.09.2021 просив здійснювати розгляд справи без виклику сторін, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, в тому числі в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті Ужгородського міськрайонного суду порталу судової влади України, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, правом подання відзиву на позов не скористався і позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Правовідносини між сторонами є цивільно - правовими та урегульовані положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 29.03.2018 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» та відповідачем - [PERSON] було укладено Кредитний договір №4-22106, згідно якого останній отримав суму грошових коштів у розмірі 5000 грн., зі сплатою 153,3 процентів за користування коштами. Факт отримання грошових коштів підтверджується підписом відповідача на Кредитному договорі та видатковому касовому ордері від 29.03.2018 на суму 5000грн. Згідно з п.1.4 кредитного договору, кредит був наданий строком на дванадцять місяців з 29 березня 2018 року до 29 березня 2019 року. Позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти в порядку визначеному договором (п.2.2.2 пп.2 договору). Відповідно до п.3.1 договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід`ємною частиною цього договору. У відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Пунктом 1.1 договору передбачено, що позичальник сплачує проценти за користування кредитом у розмірі 153,3 відсотків річних. Тип процентної ставки-фіксована. Згідно поданого позивачем розрахунку відповідачем здійснювалось часткове погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Так, п. 6.7 кредитного договору №4-22106 від 29.03.2018 передбачено, що у кожному випадку невиконання (або неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за договором (відносно повноти та строків сплати відсотків за кредитом та/або сплати відсотків, та/або повернення кредиту не в повному обсязі), позичальник сплачує пеню в розмірі один відсоток за календарний день від суми виданих грошових коштів. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. У відповідності до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як установлено судом [PERSON] не надав своєчасно кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що підтверджується розміром заборгованості, відображеним в наявному в матеріалах справи розрахунку заборгованості. Згідно із наявним в матеріалах справи розрахунку заборгованість за кредитним договором №4-22106 від 29.03.2018 станом на 25 травня 2021 року становить 49956 грн. з яких: 3567грн. - борг по тілу кредиту; 14666 грн. - нараховані відсотки; 28850грн. - нараховані штрафні санкції (пеня); 2060грн. - нараховане інфляційне збільшення заборгованості; 813грн. - 3% річних згідно ст.625 Цивільного кодексу України. Наявність заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3567грн. підтверджується вказаним розрахунком, іншими матеріалами справи та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 2060грн. інфляційних та 813грн. три проценти річних за період 29.03.2018 по 25.05.2021, розрахованих виходячи із суми заборгованості 10036грн. Однак, враховуючи, що сума заборгованості по тілу кредиту становить 3567грн., з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума 732,30 інфляційних та 276,44грн. - 3% річних. Однак, суд не може погодитися із обґрунтуванням ТОВ «Інтеркеш Україна» щодо наявної заборгованості відповідача в частині 14666,51грн. - нарахованих відсотків та 28850грн. -штрафних санкції (пені) з огляду на наступне. Стосовно заборгованості по відсоткам суд констатує наступне. У кредитному договорі №4-22106 від 29.03.2018 сторони погодили, що кредит надається з 29 березня 2018 року до 29 березня 2019 року. Строк дії договору з 29 березня 2018 року до 29 березня 2019 року. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. За умовами кредитного договору №4-22106 від 29.03.2018 сторони погодились, що позичальник повинен сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 153,3% річних. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС у справі №444/9519/12 від 28.03.2018 року, яку суд вважає за необхідним застосувати у даній справі. Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином вимога про стягнення процентів на підставі п.п. 1.1. кредитного договору №4-22106 від 29.03.2018 можлива лише в частині стягнення заборгованості станом на день закінчення строку кредитування. Разом з тим, згідно поданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором 4-22106 від 29.03.2018, у відповідача наявна заборгованість по відсоткам в межах строку дії договору у сумі 480,83грн., а сума - 14185,68грн. нарахована поза межами дії договору. З огляду на вищевикладене суд приходить до переконання, що з відповідача належить стягнути на користь позивача 480,83грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, а в решті суми позивачу належить відмовити. Стосовно позовної вимоги в частині нарахованої пені суд констатує наступне. Згідно вимог п.6.7. кредитного договору №4-22106 від 29.03.2018, у кожному випадку невиконання (або неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за договором (відносно повноти та строків сплати відсотків за кредитом та/або сплати відсотків, та/або повернення кредиту не в повному обсязі), позичальник сплачує пеню в розмірі один відсоток за календарний день від суми виданих грошових коштів. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. У відповідності до ч.2 ст.616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023-XII умови угоди є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону). Кредитний договір №4-28972 від 20.11.2019 за своїм характером є споживчим, що підтверджується і тлумаченням Верховного Суду України, наведеному в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів». Судом встановлено, що у відповідача [PERSON] заборгованість за тілом кредиту становить 3567грн. Пеня у даному зобов`язанні нарахована таким чином, що її сума перевищує суму боргу за простроченим тілом кредиту, що є очевидним порушенням принципу добросовісності, та є, на думку суду, необґрунтовано суворою цивільною санкцією. У відповідності до ч.3 ст.551 КК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що вимога кредитора про стягнення пені в частині, що значно перевищує заборгованість по простроченому тілу кредиту у зв`язку із порушенням зобов`язання розцінюється судом як зловживання правом, що слугує підставою для часткової відмови в задоволенні позовних вимог щодо нарахування пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором. А тому суд, користуючись правом, наданим йому відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшує розмір пені, що підлягає стягненню, до 3567грн., прирівнявши її до суми заборгованості за простроченим тілом кредиту за користування кредитом. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] порушено умови взятих на себе кредитних зобов`язань, однак, заборгованість, яка підлягає стягненню за невиконання умов вказаного кредитного договору становить 8623,57грн., яка складається з наступного: 3567грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 480,83грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом; 732,30грн. інфляційного збільшення заборгованості, 276,44 грн. 3% річних, 3567грн. нарахована пеня. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача належить стягнути на користь позивача 391,85грн. (8623,57/49956*2270) у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial