Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору без номера від 22 березня 2013 року. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач своє зобов'язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат належним чином не виконувала. Позивач стверджує, що станом на 30 листопада 2017 року у [PERSON] утворилася заборгованість перед Банком за кредитом на загальну суму 42 803 гривні 31 копійка, в тому числі: 300 гривень заборгованість за кредитом, 35 236 гривень 87 копійок заборгованість по процентах за користування кредитом, 4\~752 гривні заборгованість за пенею та комісією, 500 гривень штраф (фіксована частина), 2 014 гривень 44 копійки штраф (процентна складова). Користуючись своїм правом на дострокове повернення кредиту, [PERSON] 12 лютого 2018 року звернувся до суду з відповідним позовом. 15 березня 2018 року було відкрито провадження у справі (а.с. 43). Будучи належним чином повідомленою про час і місце проведення підготовчого засідання відповідач до суду не зявилася, не повідомила про причину неявки, не подала клопотання про розгляд справи за її відсутності чи про відкладення засідання, не подала відзиву. Ухвалою суду від 05 квітня 2018 року підготовче провадження було закрито і справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 48). Сторони в судове засідання не зявилися. Представник позивача подав до суду клопотання, у якому просив провести розгляд справи у їх відсутності, не заперечив проти винесення заочного рішення (а.с. 38). Відповідач\~\~ у судове засідання не зявилася, хоча, з врахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи (а.с. 51-52). Судом на підставі ч. 3 ст. 211 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості із [PERSON] підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору без номера від 22 березня 2013 року (а.с. 6). Предметом договору є кредит в сумі 300 гривень, які відповідач отримав шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік(а.с. 6). Невідємною частиною Договору є Умови і Правила надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що підписана заява разом із Памяткою клієнта, «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір (зворот а.с. 6). Позичальник зобовязувалася погашати заборгованість по кредиту, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Пунктом 2.1.1.5.6 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу Банку, позичальник зобовязаний повернути кредит (у тому числі прострочений кредит та Овердрафт) та оплатити винагороди Банку. Розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 4-5) доведено, що відповідач позичальник [PERSON], своєчасно не надала Банку грошові кошти для погашення заборгованості та останнє погашення по кредиту здійснила у травні 2015 року. Зокрема, станом на 30 листопада 2017 року у [PERSON] утворилася заборгованість перед Банком у сумі 300 гривень заборгованість за кредитом, 35 236 гривень 87 копійок заборгованість по процентах за користування кредитом. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено право кожної особи у порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд вважає, що як наслідок своєї бездіяльності відповідач має нести цивільну відповідальність з повернення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом. Тому до безумовного задоволення підлягає вимога про стягнення 300 гривень заборгованості за тілом кредиту та 35 236 гривень 87 копійок заборгованості по процентах за користування кредитом. Щодо вимоги Банку про стягнення штрафних санкцій відповідно до договору, суд зазначає наступне: Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки. Позивач\~ за\~ прострочення\~ виконання\~\~ [PERSON] своїх зобовязань за\~ договором від\~ 22 березня 2013 року як\~ санкцію\~ просив\~ стягнути 4\~752 гривні заборгованості за пенею та комісією, 500 гривень штрафу (фіксована частина) і 2 014 гривень 44 копійки штрафу (процентна складова). Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи, що відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначене узгоджується і не суперечить правовій позиції висловленій Верховним Судом України у своїй постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, якає обов'язковою для всіх судів України. Ні в позовній заяві, ні в розрахунку заборгованості (а.с. 4-5) позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за пенею, оскільки відомості про нараховану пеню у колонках розрахунку не відповідають сумі, зазначеній як результат розрахунку. Таким чином,\~ суд не\~\~ має\~ належних\~ та допустимих доказів, які\~ б\~ стверджували\~ про\~ заборгованість\~ відповідача\~ перед Банком за пенею. Оскільки\~ позивачем\~ не\~ доведена\~ заборгованість [PERSON] за пенею, в даному випадку з останнього, як різновид неустойки, що є спеціальним видом забезпечення виконання грошового зобов'язання, підлягає стягненню лише процентна складова штрафу, яка, відповідно до Умов і Правил (п. 1.1.5.20), складає \~5% від суми заборгованості за кредитним лімітом. Такий висновок суд зробив, аналізуючи ч. 2 ст. 549 ЦК України про те, що штраф - це неустойка, що обчислюється у відсотках (!) від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобовязання. Таким чином, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 300 гривень заборгованості за тілом кредиту та 35 236 гривень 87 копійок заборгованості по процентах за користування кредитом та штраф у розмірі 5% від суми заборгованості, що складає 1776 гривень 84 копійки (300 грн. + 35236,87 грн. = 35536,87 грн. х 5% = 1776,84 грн.), а всього 37313 гривень 71 копійка. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 1762 гривні судового збору (а.с. 1). Суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних. Зокрема, із заявлених позивачем 42 803 гривні 31 копійка, суд задовольняє 37313 гривень 71 копійку, що становить 87%. Отже, з відповідача на користь позивача належить до стягнення 87% судових витрат у вигляді судового збору в сумі 1\~532,94 гривень (1762 грн. х 87% = 1\~532,94 грн.).

Outcome: partial