Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи: 16.07.2019 року [PERSON] , від імені якого діє [PERSON] , звернулася до суду із заявою і просить встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року. В обґрунтування заяви посилається на те, що вона народилася в м. Ромни, Сумської області [INFO]. 07 квітня 1980 року заявниця одружилася з [PERSON] , в результаті чого змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Заявниця не може взяти витяг на підтвердження дошлюбного прізвища у Роменському міськрайонному відділі ДРАЦС ГТУЮ у Сумській області, так як у неї немає паспорта. Натомість, зазначений факт підтверджується витягом із рішення Народного суду м. Ромни від 01.06.1984 р., про розірвання шлюбу між нею та [PERSON] . Згідно даних трудової книжки вона була прийнята на роботу телятницею в Радгосп «Вперед» Роменського району, 27.01.1991 р. її було звільнено. Наступні відомості у трудовій книжці датуються 23.01.1992 р., коли [PERSON] було прийнято в Радгосп «Вперед» Роменського району на ПТФ гусятницею. У зв`язку з необхідністю отримання паспорта громадянина України вона зверталася до Роменського міського відділу УДМС із відповідною заявою, але у зв`язку з тим, що з поданих нею документів не вдалося підтвердити факт реєстрації на території України станом на 24 серпня 1991 р. або 13 листопада 1991 року, їй було відмолено у видачі паспорта громадянина України, що підтверджується відповіддю на запит до Роменського МВ. Але весь час протягом 1991-1992 років, в тому числі, і станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, вона проживала на території Андріяшівської сільської ради Роменського району в с. Гудими та працювала в радгоспі «Вперед» Роменського району без офіційного працевлаштування. У судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали, посилаючись на викладені у ній обставини. Представник заінтересованої особи - Роменського міського відділу Управління Державної міграційної служби у Сумській області Балюра Л.Ю. у судовому засіданні долучила до матеріалів справи письмові пояснення з приводу заяви [PERSON] , в яких, зокрема, вказано про те,що Роменський міський відділ Управління Державної міграційної служби України в Сумській області вважає, що доданих до заяви [PERSON] документів не достатньо для підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року, разом з тим зазначено, що для підтвердження даного факту необхідно враховувати не тільки письмові докази, а й усні , а саме покази свідків, якім відомі обставини, що мають значення для справи. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 16 липня 2019 року постановлено ухвалу про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, призначено розгляд справи. Копію ухвали про відкриття провадження та призначення справи до судового розгляду надіслано учасникам справи (а.с.15). Від Андріяшівської сільської ради Роменського району надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника сільської ради (а.с.29). 25 липня 2019 року до Роменського міськрайонного суду надійшли письмові пояснення представника заінтересованої особи Роменського міського відділу Управління Державної міграційної служби у Сумській області з проханням розглядати справу у присутності представника УДМС України в Сумській області та з поясненням того, що заявницею при зверненні до управління не було додано жодного документу (з фото), який би засвідчував особу заявниці, не надано документу про її народження, не додано даних про роботу, які б свідчили про її постійне проживання на території України (а.с.30-32). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] народилася в м. Ромни, Сумської області [INFO] (а. с. 7). 07 квітня 1981 року заявниця одружилася з [PERSON] ., в результаті чого змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а. с.27 ). 01 червня 1984 року народним судом міста Ромни Сумської області прийнято рішення, яким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 17.04.2019 року [PERSON] не зареєстрована (а. с. 9). Згідно трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] 25.01.1990 року була прийнята на роботу телятницею в Радгосп «Вперед» Роменського району, 27.01.1991 р. її було звільнено. Наступні відомості у трудовій книжці датуються 23.01.1992 р., коли [PERSON] було прийнято в Радгосп «Вперед» Роменського району на ПТФ гусятницею (а.с.10-11). Згідно листа Роменського МВ УДМС України в Сумській області від 08.06.2019 року [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Ромни Сумської області, дійсно зверталась до Роменського МВ УДМС України в сумській області із заявою про отримання паспорту громадянина України, але в зв`язку з тим, що станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року відсутня інформація про реєстрацію місця проживання на території України підтвердити належність до громадянства не можливо (а.с.12). Відповідно до запису акту про укладення шлюбу №127 від 07.04.1981 року [PERSON] , [INFO] уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , в даних щодо дружини вказано, що вона з 1956 року проживає в [ADDRESS] (а.с.27). Заявниця [PERSON] , яка була допитана в якості свідка в порядку ст. 234 ЦПК України суду пояснила, що приїхала у с. Гудими Роменського району у 1990 році, з того часу працювала у радгоспі «Вперед» по наряду різноробочою, а потім перейшла на ферму. З села вона нікуди за 22 роки не виїжджала. Мешкала з чоловіком у його будинку без реєстрації шлюбу до дня його смерті - [INFO] . Не реєструвалась в будинку чоловіка, тому що не думала, що житиме з ним довго. Весь час працювала у радгоспі «Вперед», а чому у трудовій книжці є запис про звільнення, пояснити не може. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працювала із заявницею в радгоспі «Вперед» з 1990 року. [PERSON] працювала на фермі та різноробочою. У період з 1990 по 2006 роки [PERSON] нікуди з с. Гудими Роменського району не виїжджала. Будинок, в якому вона проживала, належав її співмешканцю. Потім він помер, а вона ще тривалий час проживала у його будинку. Свідок [PERSON] суду пояснив, що заявницю знає давно. Разом з нею працював у радгоспі «Вперед» у 1995-1996 роках. Він переїхав у с. Гудими у квітні 1991 року, заявниця вже проживала в цьому селі. Жила вона зі співмешканцем, який вже помер. З проаналізованих обставин, судом встановлено, що їм відповідають правовідносини щодо встановлення факту проживання на території України. При розгляді даної заяви судом застосовані норми права: Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Частиною 7 ст.19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.2 ст.293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що респондується з відповідною позицією Верховного Суду України, викладеною у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, а встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1); жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 3). У ч. 7 ст. 294 ЦПК України оговорено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Мотиви суду З досліджених вище письмових матеріалів справи вбачається, що відсутність у заявниці документів, що підтверджують факт її постійного проживання на території України, заважає [PERSON] отримати паспорт громадянина України, що являється підставою для задоволення даної заяви. Крім того, на підставі досліджених документів, проаналізувавши докази в їх сукупності, заслухавши заявницю та свідків, суд дійшов висновку, що [PERSON] дійсно постійно проживала на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) і не була громадянином інших держав. Встановлення даного факту створює заявниці умови для отримання паспорта громадянина України. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст. ст. 5, 12, 13, 19, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України. Суд

Outcome: approved