Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Територіальне медичне об'єднання «Психіатрія» у м. Києві звернулося до суду з вищевказаною заявою, посилаючись на те, що 17.09.2016 року о 18 годині 30 хвилин до ТМО «Психіатрія» у м. Києві була доставлена [PERSON], [INFO]. Причиною госпіталізації є погіршення психічного стану, загострення продуктивної симптоматики, безсоння, тривога, страх, підозрілість, агресивна поведінка до оточуючих. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09.04.2009 року [PERSON] визнана недієздатною, а рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19.07.2013 року їй було призначено опікуна [PERSON] Недієздатна [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії параноїдної форми, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром, виражений апатико-дисоціативний дефект. ТМО «Психіатрія» у м. Києві в заяві зазначає, що у зв'язку з загостренням параноїдної симптоматики, неадекватною, агресивною поведінкою до оточуючих, що може призвести до непередбачуваних наслідків, [PERSON] потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару. Опікун [PERSON] надала згоду на госпіталізацію [PERSON] Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 року у справі №1-1/2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року у взаємозв'язку з положеннями частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку, недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контрою. Крім того, Конституційний суд України вказав, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізацію можлива лише за рішенням суду. ТМО «Психіатрія» у м. Києві просить прийняти рішення про госпіталізацію [PERSON] до ТМО «Психіатрія» у м. Києві. В судовому засіданні представник ТМО «Психіатрія» лікар-психіатр [PERSON] підтримав заяву з тих же підстав, просив заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON], яка є опікуном недієздатної [PERSON], в судовому засіданні погодилася з заявою, просила госпіталізувати її матір на стаціонарне лікування. Прокурор Павліченко В.О. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні заяви з тих підстав, що не доведено, що [PERSON] небезпечна для оточуючих і потребує лікування в умовах стаціонару. Суд, вислухавши представника заявника лікаря-психіатра [PERSON], заінтересовану особу [PERSON], прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], [INFO], зареєстрована в квартирі [ADDRESS]. 17.09.2016 року [PERSON] каретою швидкої допомоги у супроводі дочки була доставлена до територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві з діагнозом - параноїдний синдром (а.с.6-копія супровідного листка №2673). В цей же день була заведена медична карта №5976 стаціонарного хворого [PERSON] (а.с.5). Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09.04.2009 року [PERSON] визнано недієздатною і над нею встановлено опіку (а.с.30-копія рішення). Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19.07.2013 року над недієздатною [PERSON] призначено опікуном дочку [PERSON] (а.с.29-копія рішення). В судовому засіданні представник заявника лікар-психіатр [PERSON] пояснив, що [PERSON] було доставлено в ТМО «Психіатрія» в м. Києві 17.09.2016 року у зв'язку з погіршенням психічного стану, безсонням, підозрілістю і агресивною поведінкою. [PERSON] психічно хвора, в неї загострилась хвороба, вона потребує лікування в стаціонарі, оскільки за психічним станом є непередбачуваною і являє собою небезпеку для оточуючих. Заінтересована особа опікун і дочка недієздатної [PERSON] в суді пояснила, що її матір хворіє тривалий час, лікуватися не бажає, веде себе агресивно по відношенню до колишнього чоловіка і сусідів, проживає в селі разом з неповнолітньою онукою і колишнім чоловіком. 17.09.2016 року вона побилася з чоловіком і вдарила сусідку, а тому [PERSON] викликала міліцію і швидку медичну допомогу, матір була доставлена в цей же день до ТМО «Психіатрія». Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. З висновку комісії лікарів-психіатрів, складеного 19.09.2016 року комісією у складі заступника директора ТМО «Психіатрія» у м. Києві Ігнатова М.Ю., в.о. завідуючого відділенням №17 [PERSON] та лікаря-психіатра [PERSON] (а.с.4) вбачається, що 17.09.2016 року [PERSON] була госпіталізована до відділення №17 ТМО «Психіатрія» у м. Києві у зв'язку з погіршенням психічного стану. Комісія оглянула хвору і встановила, що вона орієнтована в місці, власної особистості, неточна в даті, напружена, підозріла, контакт малопродуктивний, формальний, у плані хворобливих переживань недоступна, свою неадекватну, агресивну поведінку напередодні надходження відмовляється пояснювати, емоційно знижена, критика до свого стану відсутня. Діагноз пацієнта: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром, виражений апатико-дисоціативний дефект. У зв'язку з загостренням параноїдної симптоматики, неадекватністю і агресивною поведінкою до оточуючих [PERSON] потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару. Як пояснила в судовому засіданні опікун [PERSON], її матір [PERSON] останній раз проходила лікування у психіатричному стаціонарі з 26.03.2016 року по 10.05.2016 року, а після виписки випадок агресивної поведінки матері 17.09.2016 року був єдиним, коли викликали швидку допомогу і міліцію. Її матір [PERSON] самостійно задовольняє свої основні життєві потреби, розпоряджається своєю пенсією. Лікар-психіатр [PERSON] в суді пояснив, що [PERSON] під час приймання до лікарні та протягом знаходження в ній агресії не проявляє, однак потребує лікування, оскільки її поведінка може бути непередбачуваною. З наданих медичних документів (а.с.5 -10) вбачається, що в них є загальний запис про агресивну поведінку [PERSON], однак в чому вона проявляється не вказано, при цьому зазначено, що це вказано зі слів доньки. В судовому засіданні [PERSON] поводила себе спокійно, не погоджувалась з необхідністю лікування, пояснила, що її дочка [PERSON] бажає її помістити в психіатричну лікарню, заперечувала прояви агресії зі своєї сторони до будь-кого. Жодних інших доказів, які б підтверджували неадекватну, агресивну поведінку [PERSON], суду не надано. [PERSON] самостійно задовольняє свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Суд вважає, що в судовому засіданні не знайшла підтвердження та обставина, що у [PERSON] має місце тяжкий психічний розлад, внаслідок чого вона вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе чи оточуючих, і її лікування можливе лише в стаціонарних умовах. З огляду на викладене, суд вважає, що заява в судовому засіданні не доведена і не підлягає задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 13, 14, 16, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: dismissed