Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова група «Майстер» (далі - ТОВ «ІПГ» «Майстер») пред'явило позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лімниця-Закарпаття» (далі - ТОВ «Лімниця-Закарпаття») та [PERSON] з вимогами стягнути з ТОВ «Лімниця-Закарпаття» на свою користь 18 264, 02 грн. штрафних санкцій, а також стягнути з ТОВ «Лімниця-Закарпаття» та [PERSON] в солідарному порядку неустойку в сумі 500 грн., через невиконання відповідачами взятих на себе договірних зобов'язань. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення. Представник ТОВ «Лімниця-Закарпаття» у судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив. [PERSON] до судового засідання також не з'явилась, 10 жовтня 2014 року через канцелярію суду надала заяву, якою просила справу розглядати без її участі, зазначивши про визнання позову в повному обсязі. За наявності умов, передбачених ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим допустити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини та оцінивши докази, суд дійшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 грудня 2012 року між ТОВ «Лімниця-Закарпаття» та ТОВ «ІПГ «Майстер» було укладено Договір поставки № 125-4/юр (далі - Договір) зі строком дії до 31 грудня 2013 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами зобов'язань за Договором. На виконання пункту 1.1 Договору позивач поставив на адресу ТОВ «Лімниця-Закарпаття» продукцію на загальну суму 77 083,20 грн. з урахуванням ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 9870 від 11.10.2013 року та довіреністю на отримання торгово-матеріальних цінностей № 20 від 11.10.2013 року. Згідно з пунктом 2.4 Договору ТОВ «Лімниця-Закарпаття» зобов'язувалось сплатити вартість поставленої продукції протягом 30 календарних днів з дати, що вказана у видатковій накладній, тобто до 09.11.2013 року. Проте, в порушення вимог Договору, ТОВ «Лімниця-Закарпаття» сплатило за поставлений товар частковими виплатами, значно прострочивши термін виконання зобов'язання. Остаточно ТОВ «Лімниця-Закарпаття» розрахувалось з позивачем за поставлений товар за видатковою накладною № 9870 від 11.10.2013 року лише 24 вересня 2014 року, тобто з прострочкою у 319 календарних днів. Крім цього, 22 грудня 2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Договір поруки № 11/23/12-ю, відповідно до п.1.1 якого, [PERSON] відповідає перед позивачем за невиконання чи несвоєчасне виконання ТОВ «Лімниця-Закарпаття» зобов'язань за Договором. Відповідно до п. 2.3 Договору поруки, загальний обсяг відповідальності Поручителя не повинен перевищувати 500 грн. На час розгляду справи суду не надано підтверджень виконання відповідачами взятих на себе договірних зобов'язань. Положеннями статей 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений договором строк. Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України) За положеннями ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання, за правилами ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У зв'язку з тим, що право позивача є порушеним, воно підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення з відповідачів повної суми заборгованості. Розмір неустойки за невиконання зобов'язань за Договором, передбаченої сторонами в п. 3.1 спірного договору, підтверджується наданим позивачем розрахунком та становить 4493,54 гривень, яким відповідно до ст. 546 ЦК України може забезпечуватись виконання зобов'язання та яке встановлене спірним договором. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Так як відповідачами не надано доказів належного виконання зобов'язання, суд вважає, що відповідачі прострочили виконання зобов'язання. Згідно наданого позивачем розрахунку розмір втрат від інфляції за прострочення зобов'язання за період листопад 2013 року - січень 2014 року та за лютий 2014 року - серпень 2014 року складає 2851,87 гривень, 3% річних від простроченої суми основного боргу за 319 днів становить 886,71 гривень., а сума індексації боргу - 10 531, 90 гривень. Враховуючи проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права юридичних осіб у спосіб, визначений законами України

Outcome: approved