Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.08.2006 року і від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулась з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, через зловживання відповідачем спиртними напоями, часті сварки, чому вони вже тривалий час не підтримують сімейних відносин та проживають окремо один від одного, відповідач матеріально не забезпечує ні її, ні дитину. Зазначила, що їхня сім'я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на мотиви такого та доповнила, що з 2009 року вони з відповідачем проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть і не підтримують сімейних відносин. Зазначила, що вона має другого мужчину, з яким має намір створити сім'ю, вважає, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сім'ї відсутні, вона втратила до відповідача хороші почуття. Просить позов задовольнити. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив, зазначивши, що подружнє життя із позивачкою не склалося, тому просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 26.08.2006 року у Залізничному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №205 (а.с.3), від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного з 2009 року, не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки, позивачка вже певний час зустрічається з іншим чоловіком, з яким має намір створити сім'ю. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї Скиби неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно до ст.113 ЦК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на те, що позивач просить повернути їй дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе задовольнити таке клопотання, та повернути їй прізвище, яке вона мала до одруження, а саме - «[PERSON]». Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, а тому із [PERSON] слід стягнути 243,60 грн. судового збору в дохід держави, від сплати якого при подачі позовної заяви позивач була звільнена.

Outcome: approved