Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

сторони в шлюбі з 15.02.1992р., мають троє дітей - Василя, 03.01.1993р.н., Андрія, 23.04.1994р.н. і Наталію, 31.05.2000р.н. 03.07.2017р. [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивував тим, що подружнє життя з відповідачкою не склалось, вони часто сварились, конфліктували, тому в травні 2015р. покинув її, з цього часу припинили подружні стосунки, спільно не проживають, він втратив до відповідачки добрі почуття, не бажає поновлювати з нею сімейні стосунки, просив розірвати шлюб. В судове засідання [PERSON] не зявився, при зверненні із позовом в суд подав заяву від 30.06.2017р., у якій просив про розгляд справи у його відсутності (а.с. 8). Відповідачка в судове засідання не зявилась, причин неявки не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належно (а.с. 18). Оскільки сторони в судове засідання не зявились, суд відповідно до положень ч.2 ст.197, ст. 224 ЦПК України вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів та без фіксації судового процесу технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. Із змісту позову, із долучених до справи свідоцтва про шлюб та копій свідоцтва про народження убачається, що сторони в шлюбі з 15.02.1992р., мають троє дітей - Василя, 03.01.1993р.н., Андрія, 23.04.1994р.н. і Наталію, 31.05.2000р.н., в травні 2015р. через непорозуміння та сварки припинили подружні стосунки (а.с. 2-3, 4, 5, 6). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Як убачається із змісту позову [PERSON] та поданої суду заяви від 30.06.2017р. позивач настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи небажанням поновлювати сімейні стосунки з відповідачкою і проживати однією сімєю. Про байдужість відповідачки до перебування в шлюбі з позивачем, свідчить його ставлення до розгляду справи в суді, і зокрема - неявка в судове засідання по справі. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя Гуль, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов. Відповідно до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідачки в користь позивача 640 грн. документально підтверджених судових витрат (а.с.1).

Outcome: approved