Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.07.2005 року, від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулася з позовом до суду про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, у них різні погляди на сімейне життя та обовязки, відсутнє взаєморозуміння та повага. Зазначає, що відповідач зловживає алкогольними напоями, не забезпечує сімю матеріально, через що постійно виникали сварки та скандали, що призвело до того, що проживаючи в одній квартирі стали чужими людьми. З серпня 2018 року не спілкуються, подружніх відносин не підтримують та не ведуть спільного господарства. Вважає, що їх сімя розпалася остаточно, тому переконана, що шлюб носить формальний характер, а подальше сумісне життя та збереження сімї є неможливим та недоцільним. В підготовчому судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на мотиви такого, доповнила, що їх сімя розпалася остаточно, більше шести місяців припинили подружні відносини та ведення спільного господарства. Просить не надавати строку для примирення та позов задовольнити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав, підтвердив факти наведені позивачкою, вважає, що шлюб припинено, подальше спільне життя неможливе. Просить не надавати строку для примирення та позов задовольнити. За таких обставин, оскільки відповідач визнав позов, відповідно до положень ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони зареєстрували шлюб 28 липня 2005 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 713 (а.с. 4), в якому мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Також встановлено, що більше шести місяців сторони не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть. Позивач примирення вважає неможливим та наполягає на розірванні шлюбу. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає. Суд приймає до уваги позицію відповідача про визнання позову і його бажання розірвати шлюб. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сімї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 768,40 грн. судового збору, сплаченого при подачі позову (а.с. 3).

Outcome: approved