Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

ТОВ «Порше Мобіліті» в червні 2016 року заявили позов про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 353739,98 грн., в тому числі: 5220 грн. - збитки; 21357,85 грн. - штраф; 4302,70 грн. - 3% річних; 40646,18 грн. - інфляційні втрати, а також судові витрати у справі, в тому числі і витрати на правову допомогу в сумі 12000 грн. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачами зобов'язань за кредитним договором та забезпечувальних договорів, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором та завдало збитків позивачу. Представник позивача Король І.П. подав заяву, за якою на вимогах позову наполягав, просив розглянути справу без його участі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував. Відповідачі в суд не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, заперечень до позову не надходило. Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд знаходить за можливе постановити заочне рішення за наявних доказів. Судом встановлено таке. 24 травня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір №50006747 (далі кредитний договір). За умовами договору позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 106789,25 грн., що на дату укладення договору еквівалентно 13070,90 доларів США, строком користування на 60 місяців, під 9,90 процентів річних, за цільовим призначенням для придбання автомобіля. Крім того, відповідач 27.11.2012 року отримав від позивача додатковий кредит у сумі 42 849,20 грн., що було еквівалентно 5 244,70 доларів США, для погашення страхових платежів за договором страхування, на умовах кредитного договору. Відповідно до п. 5.1. кредитного договору, позичальник зобов'язується використовувати кредит та додатковий кредит відповідно до цільового призначення, визначеного кредитним договором, забезпечити повернення кредиту, додаткового кредиту та плати за користування кредитами у повному обсязі на умовах кредитного договору. Загальними положеннями кредитного договору було визначено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США. Пунктом 2.4 кредитного договору встановлено, що нарахування процентів здійснюється щомісячно 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до Графіку погашення кредиту. Згідно з Графіком погашення кредиту, що є додатком до кредитного договору, [PERSON] зобов'язався здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом сплати щомісячних платежів у сумі еквівалентній 365,21 доларів США. Відповідно до п. 8.1 кредитного договору у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, за винятком умови порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту позичальник сплачує штраф у розмірі 20% від суми кредиту. За належне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 27.11.2012р. поручилась [PERSON], на Умовах поруки, що визначені відповідним розділом кредитного договору. Відповідно до п.1 вказаних Умов, поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник (боржник). Крім того, [PERSON] 05.12.2012р. передав позивачу на забезпечення кредитного договору автомобіль «Фольксваген Поло», р.н. [NUMBER], про що між сторонами було укладено договір застави. З огляду на надані розрахункові документи вбачається, що відповідачі взяті на себе зобов'язання виконували неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 18.05.2016р. за кредитним договором облікована заборгованість за кредитами та процентами за користування кредитами в сумі 282213,25 грн. Крім того, на позичальника, відповідно до п. 8.1 за кредитного договору, накладено штраф в сумі 21357,85 грн. Відповідно до п. 3.2. п.п. 3.2.1. кредитного договору, кредитор має право на дострокове повернення кредитів, у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) на строк щонайменше 1 календарний місяць. Пунктом 1 Умов поруки, відповідальність боржника та поручителя визначена солідарною. На вимоги позивача про погашення заборгованості відповідачі не відреагували. Вжиті позивачем заходи, щодо погашення заборгованості за рахунок предмету застави, до позитивного результату не привели. За таких фактів та відповідним їм правовідносин, суд знаходить, що позов в частині стягнення заборгованості за кредитами, процентами за користування кредитами, та штрафу є достатньо обґрунтованими доказами і такими, що підлягають задоволенню на підставі ст.ст. 526, 530, 554, 611, 1050, 1054 ЦК України. Підлягають задоволенню і вимоги позову про стягнення 3% річних відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України в сумі 4302,70 грн., оскільки зобов'язання за кредитним договором залишається не виконаним. Що стосується стягнення втрат від інфляції на підставі тої ж ч.2 ст. 625 ЦК України, то суд вважає за необхідне в задоволенні цих вимог відмовити, оскільки зобов'язання з повернення кредитів, згідно з кредитним договором прив'язані до долару США, а відтак в сумі заборгованості за договором вже враховані втрати від інфляції. Не підлягають задоволенню і вимоги позову про стягнення збитків. Так, позивачем під збитками визначено витрати, що понесені на правову допомогу щодо супроводження процесу стягнення заборгованості за кредитним договором, що були надані ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі». Проте, вказані витрати не можна визнати збитками за договірним зобов'язанням, оскільки вони не перебувають у безпосередньому зв'язку із зобов'язанням, як того вимагають приписи ст.ст. 22, 611 ЦК України, а здійснювались позивачем на захист порушеного права в позасудовому порядку і відповідно можуть бути відшкодовані, як витрати на виконавче провадження, витрати на вчинення нотаріальних дій, тощо, за підстав передбачених відповідним спеціальним законодавством. Отже, позов може бути задоволений частково, відповідно до наведених вище висновків суду, в сумі 307873,80 грн. Розглядаючи питання розподілу судових витрат у справі, суд не знаходить достатніх підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу. Так, ч. 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Частиною 1 ст. 84 ЦКПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до роз'яснень , викладених в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, 15 жовтня 2010 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ТОВ «Юридична фірма Вернер» було укладено договір про надання юридичних послуг, відповідно до додаткової угоди до якого від 10 серпня 2015 року ТОВ «Юридична фірма Вернер» зобов'язалося надати ТОВ «Порше Мобіліті» правову допомогу по справі за позовом про стягнення заборгованості та збитків з [PERSON] Проте, матеріали справи не містять даних, що ТОВ «Юридична фірма Вернер» є юридичною особою, яка займається діяльністю з надання правової допомоги, а представники ТОВ «Порше Мобіліті», які підписали позовну заяву та приймали участь в процесі, є адвокатами або іншими фахівцями у галузі права, відсутні в матеріалах справи і конкретний розрахунок наданих послуг, а тому суд визнає вимоги позову про відшкодування витрат на правову допомогу необґрунтованими. Що стосується судового збору, сплаченого позивачем на розгляд справи, то він має бути компенсований відповідачами пропорційно задоволеній частці вимог, а судовий збір на забезпечення позову повністю, відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: partial