Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу 25 листопада 2011 року у них народився син [PERSON]. Однак спільне життя між нами не склалося і в 2013 році рішенням Золотоніського міськрайонного суду шлюб між сторонами було розірвано. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому він просить усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною. При цьому в судовому засіданні він та його представник за довіреністю адвокат [PERSON] пояснили, що відповідач не дає йому зустрічатися із сином, веде себе агресивно. Після спроб вирішити даний конфлікт мирним шляхом він був звернувся із заявою до Органу опіки та піклування виконкому Золотоніської міської ради. Рішенням виконкому за № 108 від 17 березня 2013 року йому було встановлено години зустрічі з дитиною щосереди із 11.00 годин до 13.00 год. за місцем проживання дитини за адресою: [ADDRESS] в присутності представника Служби у справах дітей або ЦСССДМ (Центру соціальної служби для сімї та молоді). Також цим рішенням Орген опіки та піклування зобов'язав відповідача [PERSON] не чинити перешкод позивачу брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Однак, незважаючи на це відповідач чинить йому перешкоди у побаченні з сином, в звязку з чим він звернувся до суду з відповідним позовом. Просить задоволити його позовні вимоги та надати йому час для спілкування з дитиною відповідно до рішення виконкому Золотоніської міської ради. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, але її інтереси представляють за довіреністю [PERSON] та [PERSON] При цьому вона звернулася до суду із зустрічним позовом про відмову у встановленні способу побачення з дитиною. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали. В судовому засіданні обидва представника відповідача [PERSON] пояснили, що на підставі вищевказаного рішення виконкому Золотоніської міської ради від 17.04.2013 року за № 108 було прийнято рішення про визначення [PERSON] способу участі у вихованні дитини, наступним чином: щосереди із 11.00 годин до 13.00 годин по місцю проживання дитини за адресою [ADDRESS] в присутності представника служби у справах дітей чи ЦСССДМ. Дане рішення вони вважають незаконним та протиправним, так як воно, на їхню думку, повністю порушує права захисту та інтереси малолітньої дитини. Також при цьому була повністю порушена процедура розгляду заяви та прийняття даного рішення. На момент розгляду заяви [PERSON] щодо способу його участі у вихованні дитини, комісією з питань захисту прав дитини повністю було порушено вимоги ст..73 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, повязаної із захистом прав дитини». Комісією під час прийняття рішення не було враховано думки матері дитини, думки її матері [PERSON], щодо відмови [PERSON] у визначенні способу участі у вихованні нашої дитини та спілкування з нею. [PERSON] неодноразово наголошувала комісії щодо неможливості задоволення даної заяви, в звязку із тим, що відповідно до медичних висновків, які вона надавала комісії, дитина має уроджене захворювання із діагнозом - затримка сато-кіннетичного розвитку, синдром рухових розладів, мязової дистонії як наслідок перинатального ураження центральної нервової системи, сепсис бактеріальний, дерматит, гостре респіраторне захворювання, фарингіт. Функціональні розлади шлунково-кишкового тракту. Дисфункція білліарної системи. Інтоксикаційний синдром неясного ґенезу. В наслідок цього дитина потребує інтенсивного лікування, медичного обстеження. Відпровідно до Довідки, виданої Золотоніською дитячою лікарнею про те що дитина потребує догляд матері, контакт дитини повинен бути обмежений навіть з членами родини, в якій перебуває дитина. Дана довідка надавалася для приєднання до матеріалів справи, але не була взята комісією до уваги. Комісією з питань захисту прав дитини повністю, на їхню думку, було порушено основне питання щодо винесення своїх рішень виключно в інтересах дитини. Оскаржувані рішенні були винесені виключно в інтересах батька. Дане рішення ніяким чином не визначає певні дії, які направленні в інтересах дитини, а навпаки перешкоджає вчиняти дії, які направленні на інтенсивне лікуванні дитини, у відповідності до рекомендацій лікарів. Тому [PERSON] у своєму зустрічному позові просить відмовити [PERSON] у спілкуванні з дитиною [PERSON] до повного одужання останнього, із підтвердженням медичного заюпочення, та дозволу лікарів. Також просить відмовити [PERSON] у встановленні способу побачення з дитиною. В судовому засіданні прокурор Бобер Н.П. підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей виконкому Золотоніської міської ради [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила задовольнити позов як такий, що відповідає інтересам дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи та представлені сторонами доводи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що на виконання своїх батьківських обовязків [PERSON] щомісяця сплачує аліменти на утримання дитини в розмірі, який становить 50% від його доходів щомісячно, оскільки він є інвалідом II групи з дитинства, і єдиним джерело його доходу є пенсія по інвалідності. Відповідно до ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Як встановлено судом, відсутні будь-які законні обмеження обох батьків у спілкуванні з дитиною і жодна із сторін не представила суду таких обмежень. Відповідно до ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як встановлено судом, [PERSON] не представила суду жодних із беззаперечних та достовірних доказів того, що спілкування [PERSON] може перешкоджати нормальному розвитку їхньої спільної дитини. Рекомендації лікарів на які посилається [PERSON] та її представники, щодо неможливості дитини спілкуватися з іншими особами, на думку суду, в цілому не можна виконати через обєктивні причини. Тим чи іншим чином дитина знаходиться не лише в домашній обстановці, а повсякденно контактує з різними людьми. Тому суд критично сприймає твердження представників [PERSON] про неможливість на даний час [PERSON] спілкуватися з дитиною в звязку ії станом її здоровя. Підтвердженням цього, на думку суду, є фотокартки, додані до справи, з дня народження дитини та прогулянок з ним, які суд не сприймає як належні докази, але сприймає як джерело відповідної інформації, з яких видно, що з дитиною спілкуються різні особи, а також те, що дитина кожного дня знаходиться на прогулянці де також може контактувати з різними людьми. Таким чином суд приходить до висновку, що спілкування [PERSON] з власною дитиною не може суттєво перешкодити її нормальному розвитку. Ст. 159 ч.1 СК України вказує, що у випадку якщо той з батьків, з яким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право на звернення до суду з позовом про усунення цих перешкод. В судовому засіданні встановлено факт ухилення [PERSON] від виконання рішення виконавчого комітету Золотоніської міської ради № 108 від 17.04.2013р., який задокументовано Актом соціального інспектування № 37 від 08.05.2013р., чого ніхто із її представників не заперечував. Твердження [PERSON] та її представників про те, що рішення виконавчого комітету Золотоніської міської ради № 108 від 17.04 2013р. про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, є незаконним та протиправним, оскільки воно повністю порушує права захисту та інтереси дитини та те, що при його прийнятті порушена процедура розгляду заяви та прийняття даного рішення, суд сприймає критично. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів про незаконність вище вказаного рішення виконавчого комітету Золотоніської міської ради № 108 від 17.04 2013р. [PERSON] та її законними представниками не надано. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] не оскаржила цього рішення ні після його прийняття, ні на даний час. Тому, на думку суду, ці висновки зроблені виключно на її власних твердженнях та міркуваннях, а отже оцінюються судом лише як припущення, на яких не може ґрунтуватись судове рішення. Рішення виконавчого комітету Золотоніської міської ради № 108 від 17.04 2013р. про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною є законними та такими, що відповідає інтересам дитини та до цього часу будь-яким рішенням суду або іншим чином не скасоване. Судом встановлено, що питання скасування даного рішення як такого, що винесене в супереч інтересам дитини, розглядалось Золотоніським районним судом, а також судом апеляційної інстанції (рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2014р) і в задоволенні позову про визнання незаконним рішення Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області було відмовлено. Суд вважає, що [PERSON] своєю відмовою [PERSON] у наданні йому встановленого рішенням Золотоніського міськвиконкому часу для спілкування з їхньою спільною дитиною, порушує його права батька по відношенню до обовязків по вихованню дитини та спілкування з нею. Закріплення права батьків та дитини на спілкування у чинному законодавстві України відповідає світовим стандартам захисту прав дитини. Стаття 9 Конвенції прав дитини передбачає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічні положення містяться у ст. ст. 14, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Спілкування є необхідною умовою здійснення батьками виховання дитини. Саме спілкування є основним способом здійснення батьками свого права на особисте виховання дитини. Легальне визнання права батьків та дітей на спілкування є правовим засобом забезпечення права дитини на належне батьківське виховання, а також правовою гарантією належного здійснення батьками своїх обов'язків щодо виховання дитини. Вказане право батьків є особистим немайновим правом і, отже, не може бути передане іншим особам. Воно полягає у можливості щоденних побачень, листуванні, одержанні та передачі інформації стосовно один одного Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Усунення одного з них від виховання не тільки порушує права цього батька, але, як правило, порушує права самої дитини, роблячи її напівсиротою при живих батьках. Лише в тих випадках коли неправильна поведінка батька , який живе окремо при спілкуванні з дитиною може перешкодити нормальному її вихованню , його можна позбавити права спілкуватися з дитиною. Таке позбавлення може мати місце тільки на визначений строк, позбавити батька взагалі на право спілкуватися з дитиною та на участь у її вихованні можливо тільки за рішення суду. При цьому слід виходити з рівності прав та обов'язків батька та матері дитини незалежно від того, чи перебувають батьки в зареєстрованому шлюбі між собою. Обоє батьків зобов'язані в рівній мірі піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. ратифікованої Постановою ВР№789-ХІІ від 27.02.91. в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.7 вказаної Конвенції дитина має право, наскільки це можливо , знати своїх батьків і право на їх піклування. У ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного із батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки та особи, що їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові,моральної і матеріальної забезпеченості. При цьому суд враховує позицію прокурора та представника Служби у справах дітей, які в судовому засіданні наполягають на задоволенні позову [PERSON] вважаючи заявлені ним позовні вимоги такими, що відповідають інтересам дитини. Аналізуючи викладене суд приходить до висновку, що при вирішені спору щодо порядку участі батьків у вихованні дитини ніхто не може заборонити участь того з батьків, хто не позбавлений батьківських прав відносно дитини, у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Вище викладені обставини повністю спростовують твердження [PERSON], викладені в зустрічній позовній заяві. Тому суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено обставин, викладених в позовній заяві, а тому в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed