Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2018 року. Свій шлюб зареєстрували у Вінницькому міському відділу реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 2366. Позивач вказує, що причиною для розірвання шлюбу послугувало те, що на протязі 2019 року вони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально. Просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій справу просить розглянути у його відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання також не з`явилася надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Відповідно до ст. 200 ч.3 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено у ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. З урахуванням письмових позицій сторін, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Так, із свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 10) встановлено, що сторони 07 вересня 2018 року зареєстрували шлюб. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 ч.1 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ст.ст.104,105, 110 СК України, однією із підстав припинення шлюбу є його розірвання, яке може відбуватися на підставі рішення суду за позовом одного із подружжя. Згідно ст.112 ч.2 СК України та відповідно до ст.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя. суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається із матеріалів позовної заяви та встановлено судом, подальше збереження сім`ї позивачем і відповідачкоюм не можливе, оскільки сторони разом не проживають. Враховуючи причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 СК України дає суду підстави для ухвалення рішення про розірвання шлюбу. На підставі ст.141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Outcome: approved