Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

сторони в шлюбі з 27.01.2002р., мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . [PERSON] 31.07.2019р. звернувся із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивував тим, що подружнє життя не склалось, через відсутність взаєморозуміння, сварки та скандали, інше, тому в червні 2019р. припинили подружні стосунки з відповідачкою, спільно не проживають, він втратив до неї почуття любові, сім`я розпалась, просив розірвати шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 20.09.2019р. подав заяву у якій позов підтримав, настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи тим, що втратив до відповідачки почуття любові та поваги, сім`я розпалась, інше, просив про розгляд справи за його відсутності (а.с.14). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причин неявки не повідомила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належно (а.с.23). Оскільки відповідачка, будучи належно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, відзиву на позов не подала, а позивач не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі (а.с.14), суд, з огляду на положення ст. 280 ЦПК України, приходить висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Із змісту позову, із свідоцтва про шлюб і копій свідоцтва про народження убачається, що сторони в шлюбі [INFO] , мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , в червні 2019р. припинили подружні стосунки, проживають окремо. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] , як видно із змісту позову та його заяви до суду від 20.09.2019р. (а.с.14), покликається про припинення подружніх стосунків з відповідачкою, що не любить її, заперечує можливість примирення, настоює на розірванні шлюбу. Відповідачка [PERSON] на виклики до суду не реагує, що з урахуванням вищенаведеного, суд розцінює як її небажання до налагодження чи відновлення сімейних стосунків із позивачем. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя Осіпових, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку порушуватиме права позивача, суд задоволює позов.

Outcome: approved