Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа підприємець [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення (повернення) частини боргу. Ухвалою суду від 22 березня 2017р. відкрито провадження по вищевказаній справі. Ухвалою суду від 05 червня 2018р. матеріали цивільної справи 754/16072/16-ц передано, відповідно до ч.1 ст. 33 ЦПК України на розгляд іншому судді, у зв`язку з заявленням суддею Панченко О.М. самовідводу. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2018р., для розгляду цивільної справи 754/16072/16-ц визначено суддю Клочко І.В. Ухвалою суду від 08 червня 2018р. цивільну справи за позовом Суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення (повернення) частини боргу прийнято до провадження судді Клочко І.В. та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 05 червня 2018р. позивач подав до Деснянського районного суду м. Києва заяву про уточнення позовних вимог (а.с.1-6 том 4), в якій просив визнати недійсним договір дарування від 16.12.2016р. №12136 Ѕ частини комплексу споруд за адресою: [ADDRESS] , що складається з нежилої будівлі «літера А» загальною площею 710,90 кв.м та нежилої будівлі «літера Б» загальною площею - 853,90 кв.м, загальна площа комплексу споруд 1564,80 кв.м, у зв`язку з його фіктивністю. В рахунок погашення частин заборгованості за рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017р. №370/1226/15, що становить 12542189 грн. звернути стягнення на Ѕ частини комплексу споруд, що належить [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що складається з нежилої будівлі «літера А» загальною площею 710,90 кв.м та нежилої будівлі «літера Б» загальною площею - 853,90 кв.м, загальна площа комплексу споруд 1564,80 кв.м, шляхом передачі у власність ФОП [PERSON] та визнання за ФОП [PERSON] права власності на Ѕ частини комплексу споруд за адресою: [ADDRESS] , що складається з нежилої будівлі «літера А» загальною площею 710,90 кв.м та нежилої будівлі «літера Б» загальною площею - 853,90 кв.м, загальна площа комплексу споруд 1564,80 кв.м. У вищевказаній заяві про уточненні позовних вимог, позивач посилається на те, що 17.12.2014р. [PERSON] придбав у [PERSON] 40% частки статутного капіталу у ТОВ «Торговий дім «Каміла» за 8000000,00 грн. на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Каміла» від 17.12.2014р. №1491. На момент укладення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ Торговий дім «Каміла» від 17.12.2014р. №1491 [PERSON] не мав наміру сплачувати грошові кошти за придбання 40% частки статутного капіталу. 14 січня 2015р. [PERSON] зареєстрував за собою 40% частки про що свідчить реєстраційні дія № 10681050012019860 , згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та, заволодівши 40% частки, передбачив, що кредитори будуть в судовому порядку вимагати повернення боргу, а тому він заздалегідь мав прямий умисел приховати свої майно від кредиторів, суду, виконавчої служби. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017р. 370/1226/15-ц з [PERSON] стягнуто на користь ФОП [PERSON] грошові кошти в розмірі 7980000,00 грн. за невиконання умов договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Каміла» від 17.12.2014р. №1491 та умов договору відступлення права вимоги та стягнуто з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] грошові кошти у розмірі 4192000,00 грн. я кості збитків заподіяних інфляцією, а також стягнуто три відсотки річних від простроченої суми, що становить 370189,39 грн. Постановою Верховного Суду від 25.04.2018р. залишено без змін рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017р. Рішення Апеляційного суду від 24.11.2017р. [PERSON] не виконується, борг не повертається, при цьому, позивач зазначає, що останній продовжує незаконно володіти 40% частки статутного капіталу. На час укладення фіктивного договору дарування від 16.12.2016р. №12136 [PERSON] вже володів 40% частки статутного капіталу і був обізнаний про ухвалене рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016р. щодо стягнення з нього боргу, усвідомлював чинність договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий бід «Каміла» від 17.12.2014р. №1491 та усвідомлював, що винен грошові кошти в розмірі 8000000,00 грн., але не мав наміру їх сплачувати. А укладення договору від 16.12.2016р. №12136 відбулось після скасування ухвали Макарівського районного суду Київської області від 22.05.2015р. про забезпечення позову на підставі ухвали Апеляційного суду Київської області від 14.12.2016р. З огляду на викладене, позивач вважає, що [PERSON] не мав наміру обдарувати ТОВ МСС ТІДІСІ ДАЛЬНОБОЙ нерухомим майном, а мав на меті приховати майно, оскільки знав, що має борг, а також знав про судові справу 370/1226/15 та рішення суду про стягнення з нього боргу і одразу після скасування забезпечення позову уклав фіктивний договір дарування. З огляду на викладені обставини позивач просить задовольнити позов. Протокольною ухвалою суду від 30.07.2018р. вищевказана заява про уточнення позовних вимог приєднана до матеріалів справи та залучено співвідповідачем ТОВ «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ», та залучено третіми особами [PERSON] та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П. (а.с.55-57 том 4). 31.07.2018р. до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , в якому зазначено, що відповідач [PERSON] не визнає позовні вимоги та вважає заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем обрано не передбачений чинним законодавством спосіб захисту (а.с.76-81 том 4). Ухвалою суду від 27 листопада 2018р. закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Від позивача неодноразово надходили заяви про розгляд справи за його відсутності (а.с.44, 121, 131, 178-179 том 4, а.с.5 том 5). В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] та представник ТОВ «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ» - Рибинчук Д.А. заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та обрання невірного способу захисту. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Відповідно до копії договору дарування частин комплексу споруд, який зареєстрований в реєстрі за №12136 від 16 грудня 2016р. укладеного між [PERSON] та ТОВ «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ» в особі директора Рябої Т.П. та нотаріально посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П., [PERSON] безоплатно передав у власність (подарував) ТОВ «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ», а ТОВ «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ» прийняло в дар Ѕ частку комплексу споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що складаються з нежилої будівлі «літера А», загальною площею - 710,90кв.м та нежилої будівлі «літера Б» загальною площею 853,90кв.м, загальна площа комплексу споруд 1564,80кв.м (а.с.127-130 том 4). Пунктом 6 вказаного Договору дарування частин комплексу споруд, який зареєстрований в реєстрі за №12136 від 16 грудня 2016р., визначено, що дарувальник - [PERSON] свідчить, що відчужувана Ѕ частка комплексу споруд, яка є предметом цього договору, на момент його укладення нікому іншому не продана, не подарована, як внесок до статутного капіталу юридичної особи не передані, не відчужена іншим способом, не заставлена, під податковою заставою, в спорі і під забороною (арештом) не перебуває; за договором управління не передавалась; прав щодо відчужуваної Ѕ частки комплексу споруд у третіх осіб, які були б порушені цим договором (в тому числі за договорами найму (оренди), позички) немає; будь-які інші обтяження стосовно цієї нерухомості відсутні. Позивач СПД ФОП [PERSON] вважає, що вищевказаний договір дарування є недійсними, у зв`язку з його фіктивністю, оскільки були вчинені між відповідачами без наміру обдарувати ТОВ «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ» нерухомим майном, а відповідач [PERSON] мав на меті приховати майно для уникнення виконання в майбутньому за його рахунок зобов`язань. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Така правова позиція сформована у постанові ВСУ від 9 серпня 2017 року у справі № 6-2690цс16. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Камілла» від 17 грудня 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] передав належну йому частку у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» у розмірі 40%, а [PERSON] прийняв вищевказану частку у власність, та сплачує за неї грошову суму в розмірі, в порядку та на умовах, викладених у договорі (а.с. ас.79-80 том 1). Пунктом 6 договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Камілла» від 17 грудня 2014 року, продаж вищевказаної частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий Дім «Камілла» у розмірі 40%, вчинено за 8000000,00 грн., які [PERSON] зобов`язується сплатити [PERSON] протягом 60 календарних днів з моменту укладення та підписання даного договору, а [PERSON] зобов`язується прийняти вищевказані грошові кошти, про що свідчать підписи на останній сторінці вказаного договору. 14.01.2015р. реєстраційною дією №10681050012019860 [PERSON] здійснив переведення на себе частки статутного капіталу ТОВ «Торговий дім Камілла» у розмірі 40%, при цьому, останній мав сплатити за частку статутного капіталу, яку 14.01.2015 реєстраційною дією № 10681050012019860 перевів на себе в розмірі 40 % капіталу ТОВ «Торговий дім Камілла», однак кошти за цю частку продавцю не перерахував, що встановлено постановою Верховного Суду від 13.03.2019р. по цивільній справі 757/12646/16-ц (а.с.137-148 том 5). Безоплатно відчужуючи Ѕ частку комплексу споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що складаються з нежилої будівлі «літера А», загальною площею - 710,90кв.м та нежилої будівлі «літера Б» загальною площею 853,90кв.м, загальна площа комплексу споруд 1564,80кв.м, шляхом укладення договору дарування частин комплексу споруд, який зареєстрований в реєстрі за №12136 від 16 грудня 2016р., належних [PERSON] на праві приватної власності на користь ТОВ «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ», відповідач [PERSON] був обізнаний про невиконане ним грошового зобов`язання перед [PERSON] за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 17.12.2014. Отже, безоплатне припинення права власності на належне [PERSON] майно - Ѕ частку комплексу споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . на підставі договору дарування на користь ТОВ «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ» свідчить про недобросовісність та зловживання правами боржника, які порушують майнові інтереси кредитора. 05 травня 2015р. між [PERSON] та ФОП [PERSON] , був укладений договір про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Камілла» (а.с.82-83 том 1). Згідно вказаного договору відступлення права вимоги, первісний кредитор [PERSON] передає належне йому право вимоги щодо отримання належних йому грошових котів за відчужену належну частку в статутному капіталі ТОВ «Торговий Дім «Камілла», укладеного 17 грудня 2014 року між ним та [PERSON] та до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав в тому числі і право вимоги, що виникне в майбутньому щодо сплати основного боргу, враховуючи пеню, індекс інфляції, три відсотки річних, інші права, що забезпечували б виконання договору, тощо. 05 травня 2015р. [PERSON] нотаріально засвідчив заяву вимогу (повідомлення) до [PERSON] , в якій повідомляє, що 05.05.2015р. між ним та ФОП [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Камілла» від 17 грудня 2014р. та вимагає грошові кошти в розмірі 8000000,00грн. основного боргу з нарахованими процентами, враховуючи індекс інфляції перерахувати на рахунок нового кредитора ФОП [PERSON] в термін, що не перевищує трьох календарних днів та повідомив про надання майнової поруки за виконання [PERSON] грошового зобов`язання визначеного в п.6 ч.2 Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Камілла» від 17 грудня 2014р. в розмірі 20000,00 грн. (а.с.172 том 2). Згідно статті 537 ЦК України, боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі, зокрема відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Разом з тим, відчуження [PERSON] майна шляхом укладення договору дарування не може використовуватися ним, як учасником цивільного обороту для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки відчуження майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 06 березня 2019 року у справі №61-156св17). Таким чином, позовні вимоги СПД ФОП [PERSON] в частині визнання договору дарування недійсним підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про звернення стягнення на Ѕ частини комплексу споруд, що належить [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення частин заборгованості за рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017р. №370/1226/15, що становить 12542189 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Звернення стягнення на майно в рахунок погашення частини заборгованості за рішенням суду, визначається статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження», тобто в порядку виконання рішення суду, а тому дана позовна вимога є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 420,80 грн., з кожного відповідача Враховуючи викладене та

Outcome: partial