Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів в позовних вимогах до [PERSON] просить стягнути борг за кредитним договором № 212123650 від 21.10.2011 р., яка становить 5483,27 грн., та складається з : заборгованості за основною сумою боргу - 2103,94 грн., заборгованості за відсотками - 0,25 грн., заборгованості за платою за управління кредитом - 1968,4 грн. та заборгованості за пенею - 1410,68 грн. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] відповідно до укладеного договору № 212123650 від 21.10.2011 р. з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» отримав кредит у розмірі 3605 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 відсотків на рік, строком на 36 місяців. Прийняті на себе обов'язки [PERSON] не виконав, що є підставою для стягнення заборгованості по кредиту. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи, що представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (правонаступник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 212123650 від 21.10.2011 р., відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 3605 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01відсотків на рік, строком на 36 місяців. На час звернення до суду відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного стану. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язала його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошові зобов'язання Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настає правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та не сплатив борг за кредитним договором, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення пені за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань по поверненню кредиту. Постановою Верховного суду України від 06.11.2013 року по справі № 6-116цс13 встановлено, що для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. Ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно висновків Верховного Суду України, викладених в Постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 19.11.2014 року у справі №6-160цс14, відповідно до вимог ст. 266, ч.2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи, а саме з розрахунку нарахованої пені вбачається, що з серпня 2013 року нарахування пені не здійснюється, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав у квітні 2015 року, тому враховуючи, що річний строк позовної давності для даної категорії стягнення пропущено, в частині позовних вимог про стягнення пені необхідно відмовити. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню станом на 28.03.2014 року заборгованість в сумі 4072,59 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в сумі 2103,94 грн., заборгованості за відсотками в сумі 0,25 грн. та заборгованості за платою за управління кредитом в сумі 1968,4 грн. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 243,6 грн.

Outcome: partial