Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Сторони зареєстрували шлюб 31 серпня 2010 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2085. Від даного шлюбу народилася донька [PERSON], [INFO]. Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між сторонами. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що подружнє життя не склалось, оскільки між сторонами виникають постійні конфлікти. Сторони проживають окремо з серпня 2018 р, шлюбних стосунків не підтримують, примирення між ними є неможливим. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила позов задовольнити. Позивач категорично ствердила про неможливість примирення сторін та наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач у судовому засіданні не заперечив проти розірвання шлюбу. Вказав, що сторони дійсно проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та перевіривши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд позов задовольняє з наступних підстав. Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. У відповідності до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення для справи. Статтею 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). У позовній заяві та у наданих поясненнях у судовому засіданні позивач ствердила про стійкий розлад у сімї, внаслідок чого збереження подружнього життя між сторонами є неможливе. Категорично наполягала на розірванні шлюбу. Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам позивача, яка категорично наполягає на розірванні шлюбу, сторони не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, конфлікт носить стійкий характер, шлюб існує формально, враховуючи недопустимість примушування до шлюбу, суд приходить до переконання, що його слід розірвати. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved