Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 693598660 від 21 серпня 2014 року. 14 липня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення права вимоги №20170714, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЦФР» передає ТОВ «ФК ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками. Згідно п.1.2 Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля заборгованості за цим Договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до Портфеля заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі боржників, та набуває права грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до Додатку №1 до договору відступлення права вимоги №20170714 від 14 липня 2017 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 26238,38 грн., з яких: -9151,40 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; -3974,39 грн. сума заборгованості за процентами; -8536,89 грн. сума заборгованості за платою за управління кредитом; -4575,70 грн. сума заборгованості за пенею. На виконання п.6.6 Договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14 липня 2017 року, на адресу відповідача зазначену у кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення УКРПОШТИ від імені ТОВ «ФК «ЦФР», направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 693598660 від 21 серпня 2014 року в розмірі 26238,38 грн., та судовий збір в розмірі 1762,00 грн. У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав суду уточнений відзив на позовну заяву, в якому прохав суд позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення борів» до нього задовольнити частково, стягнувши з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за основним боргом в розмірі 2375 грн. 88 коп., заборгованість за відсотками в розмірі 481 грн. 71 коп., а разом 2856 грн. 67 коп., а у задоволенні решти позивних вимог відмовити. Також прохав суд застосувати загальний строк позовної давності щодо вимог про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення борів» основного боргу і плати за відсотками та застосувати спеціальну позовну давність щодо вимог про стягнення пені. В обґрунтування уточненого відзиву зазначає, що Додатком до кредитного договору від 21.08.2014 року № 693598660 встановлено умови надання кредиту, графік платежів та граничну дату щомісячного платежу. Умовами надання кредиту встановлено, що повернення кредиту, внесення плати за ним проводиться: щомісячно за графіком платежів. Граничною датою щомісячного платежу визначено: 21-25 число кожного відповідного місяця. З розрахунку заборгованості наданої позивачем вбачається, що з 21 серпня 2014 року по момент пред`явлення позову, ним сплачено 0 грн., тобто не здійснено жодного платежу. Оскільки позивач звернувся до суду 29 січня 2019 року, ним не було сплачено жодного платежу, то строк позовної давності за платежами, граничний термін сплати яких сплив 25 січня 2016 року, припинився 26 січня 2019 року. Також вважає, що позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, тому позовна давність спливла і до додаткової вимоги позивача про стягнення з нього штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду. Що стосується суми заборгованості по платі за управління кредитом, то вважає її незаконною та такою, що не відповідає чинному законодавству, а саме положеннями абз. 3 ч. 4 ст. 11 закону «Про захист прав споживачів». Суд, вивчивши матеріалах справи, відзив, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 21 серпня 2014 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 693598660, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 9151,40 грн. шляхом перерахування на його рахунок, на строк 36 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,99% річних, а відповідач зобов`язався повернути кредит та внести плату за кредитом, шляхом перерахування на рахунок ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» щомісячного платежу в розмірі 563,69 грн. Відповідно п. 6 кредитного договору № 693598660 від 21 серпня 2014 року до складу плати за кредитом (сукупної вартості кредиту) входять плата за річною відсотковою ставкою, разова плата та щомісячна плата за кредитом. Плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту; щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів; разова плата за кредитом, справляється за рахунок наданого кредиту, відразу після його надання. За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №693598660 від 21 серпня 2014 року, а саме за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або внесення плати за кредитом, відповідач зобов`язався сплатити пеню в розмірі 0,3% від суми прострочення за кожний день прострочення. ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» повністю виконала свої зобов`язання за кредитним договором №693598660 від 21 серпня 2014 року та надала відповідачу кредит на умовах передбачених договором, відповідач кредит отримав, але свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав, в результаті чого виникла заборгованості за кредитним договором №693598660 від 21 серпня 2014 року згідно розрахунку позивача у сумі 26238,38 грн., з яких: - 9151,40 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; - 3974,39 грн. сума заборгованості за відсотками; - 8536,89 грн. сума заборгованості за платою за управління кредитом; - 4575,70 грн. сума заборгованості за пенею. Також судом встановлено, що 14 липня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимог, відповідно до умов якого кредитор передав (відступив), а новий кредитор прийняв права грошової вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №693598660 від 21 серпня 2014 року, про що свідчать дані витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №20170714 від 14 липня 2017 року. Внаслідок передачі (відступлення) Портфеля заборгованості ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» замінює ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» у кредитних договорах, що входять до нього та набуває його права грошової вимоги до боржників, в тому числі і до [PERSON] , включаючи право вимагати від боржника належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитним договором. На адресу відповідача, зазначену в Кредитному договорі, від імені ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Крім того, на адресу відповідача було направлено повідомлення про зміну умов Кредитного договору №693598660 від 21 серпня 2014 року та включення його персональних даних до бази персональних даних з вимогою сплатити загальну суму заборгованості у розмірі 26238,38 грн. за реквізитами ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 14 липня 2017 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж 36 місяців до 21 серпня 2017 року. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (36 місяці), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за основною сумою боргу починаючи з 14 грудня 2015 року в розмірі 5831,70 грн. з розрахунку (9151,40 грн. (заборгованість по тілу кредиту) 3319,70 грн. (сума щомісячних платежів з 23 вересня 2014 року по 23 листопада 2015 року) та проценти починаючи з 23 грудня 2015 року в розмірі 2531,44 грн. згідно розрахунку (3974,39 грн. 1442,95 грн.), тобто в межах строків позовної давності, оскільки позивач з даним позовом звернувся до суду 14 грудня 2018 року, а відповідач по справі заявив клопотання про застосування строків позовної давності. Щодо вимог про стягнення плати за управління кредитом в розмірі 8536,89 грн., суд зазначає наступне. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 визначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Тому, хоча умовами договору і передбачено щомісячну плату за кредитом, однак позивачем не зазначено, які саме послуги за кредитом надавалися відповідачу. При цьому позивач, нараховував щомісячні відсотки за послуги, що супроводжують кредит, за рахунок відповідача, що є незаконним. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми за платою за управління кредитом в розмірі 8536,89 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача пені, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 3,4 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки; відшкодування збитків. Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Умовами кредитного договору, а саме пунктом 4.9 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого нарахування банком пені відбувається в розмірі 0,3 % від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Строк позовної давності в один рік підлягає застосуванню щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) за своїм характером є додатковими (похідними) вимогами щодо певного основного зобов`язання. Додатковими вимогами є вимоги, що забезпечують або обумовлюють виконання основного зобов`язання, які встановлені законом або договором. У випадку, якщо неустойкою (штрафом, пенею) забезпечується виконання зобов`язання, на яке розповсюджується загальна позовна давність, право на таке стягнення втрачається лише зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги. Таким чином, скорочена позовна давність стосовно неустойки (штрафу, пені) фактично означає можливість стягнення неустойки (штрафу, пені) за один рік, за умови, якщо не сплив строк позовної давності щодо основної вимоги. У відзиві на позов відповідач прохав застосувати до заборгованості за пенею позовну давність в один рік. З матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами був укладений 21 серпня 2014 року на строк 36 місяців, тобто зі строком дії до 21 серпня 2017 року. З позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду 14 грудня 2018 року. Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, борг по пені в розмірі 4575,70 грн. був обрахований до 25 травня 2016, а в період з 23 травня 2016 року по 14 липня 2017 пеня взагалі не нараховувалась. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 4575,70 грн. слід відмовити. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог за подання до суду позовної вимоги майнового характеру юридичною особою з ціною позову 26238,38 грн. у розмірі 561 грн. 61 коп. (8363,14 грн. : 26238,38 грн. х 1762). В задоволенні решти позовних вимог відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial