Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до співвідповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із вказаними позовом, в якому просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 0501/1107/88-254 від 13.11.2007 року, укладеним із [PERSON] в сумі визначеній після збільшення позовних вимог в розмірі 1 650 672,39 грн.. На обґрунтування позову зазначено, що 13.11.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») і [PERSON] укладено кредитний договір №0501/1107/88-254, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 33 970,00 доларів США, зі сплатою 11,9 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 12.11.2017 року. 28.11.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор-Плюс» укладено договір факторингу №15 за умовами якого для ТОВ « ФК «Вектор Плюс» було відступлено права вимоги в тому числі і по даному Кредитному договору. Також 28.11.2012 р. між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за умовами якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило право вимоги для ТОВ «Кредитні ініціативи» в тому числі і по вказаному Кредитному договору. Згідно умов Кредитного договору №0501/1107/88-254 [PERSON] зобов'язався повернути одержаний кредит та сплатити нараховані відсотки відповідно до графіку погашення. 13.11.2007 року, в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором були укладені: договір поруки № 0501/1107/88-254-Р-1 із [PERSON] та договір поруки № 0501/1107/88-254-Р-2 із [PERSON], які зобов'язалися відповідати в солідарному порядку по зобов'язанням [PERSON], що виникають із Кредитного договору. Всупереч умовам Кредитного договору [PERSON] погашення кредиту та процентів за його користування було здійснено лише частково, тобто зобов'язання за вказаним договором позичальник не виконав, а тому позивач просить стягнути солідарно з відповідачів вказану суму боргу в повному обсязі. В судове засідання представник позивача подав заяву у якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі і просив їх задовольнити і розглянути справу у його відсутність, не заперечуючи проти заочного розгляд справи. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, дата розгляду справи 20.04.2016 р. була узгоджена із представником відповідачів, крім того в судовому засіданні 18.04.2016 р. оголошувалася перерва саме за клопотанням представника відповідачів для надання можливості підготовитися до судових дебатів. Крім того, згідно матеріалів справи всі відповідачі висловили свою позицію до позовної заяви. Виходячи з наведеного, зважаючи на ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи те, що представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд знаходить, що є всі умови проведення заочного розгляду справи у відсутності відповідачів. Дослідивши матеріали даної справи, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 0501/1107/88-254 за умовами якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 33 970,00 доларів США, зі сплатою 11,9% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 12.11.2017 року. 28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор-Плюс» укладено договір факторингу №15 за умовами якого для ТОВ « ФК «Вектор Плюс» було відступлено права вимоги в тому числі і по Кредитному договору. Також 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу за умовами якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило право вимоги для ТОВ «Кредитні ініціативи», в тому числі і по вказаному Кредитному договору. Свої зобов'язання перед [PERSON] банк виконав повністю, надавши йому кредит, відповідно до умов Кредитного договору. Однак [PERSON] не виконує умови Кредитного договору, у зв'язку із чим виникла заборгованість за простроченим кредитом, відсотками за користування кредитом та по пені. Згідно умов Кредитного договору, в разі порушення позичальником зобов'язань, банк має право вимагати повернення кредиту, суми винагороди та відсотків за його використання, у зв'язку з чим позивач з урахуванням заяви на збільшення позовних вимог від 15.01.2016 р., просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість по Кредитному договору № 0501/1107/88-254, визначену станом на 27.10.2015 р., яка складає 72 063,21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.10.2015 р. становить 1 650 672,39 гривень, а саме: 28 574,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.10.2015 р. становить 654 513,07 гривень - заборгованість по кредиту, 20 602,32 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.10.2015 р. становить 471 914,60 грн. - заборгованість по процентам та 22 886,89 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.10.2015 р. становить 524 244,72 грн. - пеня. В забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») 13.11.2007 р. були укладені договір поруки № 0501/1107/88-254-Р-1 із [PERSON] та договір поруки №0501/1107/88-254-Р-2 із [PERSON], які зобов'язалися відповідати в солідарному порядку по зобов'язанням [PERSON], що виникають із Кредитного договору. Аналізуючи заперечення співвідповідачів проти позову з посиланням на те, що на здійснення факторингових операцій потрібна ліцензія, і для укладання договорів факторингу по боргам фізичних осіб відповідно потрібна ліцензія, а також те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» як правонаступник по Кредитному договору має мати генеральну валютну ліцензію, оскільки кредит виданий в доларах США і те, що у поручителів припинилася порука, оскільки рішенням суду припинено договори поруки, суд дійшов наступних висновків. ТОВ «Кредитні ініціативи» має свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, видане Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 22.09.2008 р. та додаток до відповідного свідоцтва у якому зазначено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» має право здійснювати таку фінансову послугу як факторинг без отримання ліцензій та дозволів. Згідно преамбули Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», цей закон визначає види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування, встановлює державний контроль у сфері ліцензування, відповідальність суб'єктів господарювання га органів ліцензування за порушення законодавства у сфері ліцензування. Згідно ст. 9 цього ж закону, відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає діяльність «із надання фінансових послуг» (п.3 ч.1). Спеціальним законом, яким врегульовано діяльність із надання фінансових послуг є Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 цього Закону, факторинг є фінансовою послугою. Відповідно до ч.1 ст.21 цього Закону, державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо ринку банківських послуг та діяльності з переказу коштів - Національним банком України; щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів (деривативів) - Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; щодо інших ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Згідно із п.5 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. Статтею 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено види діяльності, на які Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії, а саме: 1) страхової діяльності; 2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Враховуючи викладене є підстави дійти висновку про те, що на здійснення такої фінансової послуги як факторинг ліцензія не потрібна. Відповідної позиції також дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 17.09.2014 р. у справі №6-20441св14. Посилання представника відповідачів на те, що договір факторингу, де боржником є фізична особа, не може укладатись, не відповідають вимогам ст.ст.1077,1078 ЦК України, згідно з якими певні вимоги, які випливають із факторингових операцій щодо надання фінансових послуг стосуються фактора та клієнта, а не боржника. Відповідної позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі від 30.04.2015 р. у справі №6-8393св15. Ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного валютного договору, а в даному випадку між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення права вимоги (цесії). Тотожна процесуальна позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 22.04.2015 р.. 25 квітня 2013 року рішенням Корольовського районного суду м. Житомира у справі № 296/1319/13-ц визнано припиненими договір поруки № 0501/1107/88-254-Р-1 від 13.11.2007 р., укладений із [PERSON] та договір поруки №0501/1107/88-254-Р-2 від 13.11.2007 р., укладений із [PERSON]. Чинне законодавство України не передбачає такого способу захисту як визнання припиненим договору в тому числі і стаття 16 ЦК України, крім того в нормах чинного законодавства України відсутнє таке визначення як припинення договору. Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинилася, а не шляхом припинення договору поруки (постанова ВСУ від 21.05.2012 р., справа №6-69цс11). В свою чергу у пункті 10 зазначених вище договорів поруки передбачено, що порука залишається чинною до повного виконання основного зобов'язання (Кредитного договору). За ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В договорах поруки встановлений строк дії поруки (не договору поруки, а саме поруки) до повного виконання зобов'язання, а відповідно порука є чинною по даний час і не припинилася. Спростовуються також твердження представника відповідачів, що відповідачі не знали про заміну кредитора по Кредитному договору, оскільки [PERSON] звертався у 2013 році із позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи» про розірвання Кредитного договору та припинення договорів поруки, треті особи: [PERSON] та [PERSON], даний факт підтверджується рішенням Корольовського райсуду м. Житомира від 25.04.2013 р. у справі №296/1319/13-ц. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України). За ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.ст.1049,1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Судом, з урахуванням розрахунку заборгованості, наданого позивачем, встановлено, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним з позивачем, внаслідок чого, у нього перед кредитором виникла заборгованість за користування кредитом в сумі 1 650 672,39 грн.. Враховуючи встановлені і викладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги у даній справі необхідно задовольнити.

Outcome: approved