Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінекс капітал» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 31\~430, грн., 66 коп., стягнення трьох відсотків річних у розмірі 2\~069 грн. 00 коп., та інфляційного збільшення боргу у розмірі 5\~813 грн. 37 коп. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 12.04.2015 року між відповідачем та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство Домінанта» (правонаступником якого є позивач) був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4074434, автомобіля марки «Ford Escort» реєстраційний номер [NUMBER] . Постановою Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/16958/15-п [PERSON] , було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 04.10.2015 року за участю [PERSON] та [PERSON] . Позивачем, вживались заходи щодо врегулювання спору та пропонувалось здійснити погашення боргу до 30.07.2017 року, однак вимоги виконані не були, у зв`язку з цим позивач змушений звернутись до суду про стягнення боргу в порядку регресу. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07.10.2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінекс капітал» було залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.12.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам направлено копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву, позивачу відповідь на відзив. На адресу суду 05.03.2020 року (вх. № 6593) надійшла заява відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності (а.с.65-67). В судове засідання представник позивача не з`явився, разом з цим, в позовній заяві представником позивача зазначено щодо можливості розгляду справи у відсутність позивача (а.с.2-4). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно (а.с.84). Заяв від відповідача, про розгляд справи за його відсутністю або відзиву на позовну заяву, окрім заяви про застосування строків позовної давності, до суду не надходило, про причини неявки суд не повідомив, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Як встановлено матеріалами справи, відповідач обізнаний та повідомлений про наявність в провадженні суду позовної заяви щодо нього та йому відомо про час та місце розгляду справи. Згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, заяву відповідача про застосування строків позовної давності, проаналізувавши надані стороною позивача докази на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 04.10.2015 року о 15 годині 50 хвилин, по проспекту Добровольського, буд. 84 в м. Одесі, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON] який керуючи автомобілем «Ford Escort» реєстраційний номер [NUMBER] , при розвороті, перетинаючи подвійну суцільну смугу дорожньої розмітки, не надав перевагу у русі автомобілю «Mercedes Benz 200 D» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та скоїв з ним зіткнення, та припаркованим на узбіччі автомобілем «Toyota» реєстраційний номер [NUMBER] . В наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.11.2015 року (справа № 523/16958/15-п) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Постанова суду набрала законної сили 18.11.2015 року (а.с.6). Згідно ч 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи, на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АЕ/4074434) (а.с.5) Позивач зазначає, що в супереч вимог п.34.1.ст. 34 Закону № 1961 [PERSON] , як застрахована особа не повідомив страховика про настання ДТП, що позбавило останнього можливості здійснити дії щодо власного розслідування та перевірки відомостей наданих потерпілою особою. Позивач також зазначає, що страховиком на підставі звіту від 01.02.2016 року було здійснено страхове відшкодування у розмірі: 35\~486 грн. 51 коп. Згідно страхового акту № 4237/9679 від 27.09.20216 року, зазначено: страхувальник: [PERSON] , строк страхового полісу : 13.04.2015 рік по 12.04.2016 року. Страхова сума: 50\~000 гривень, франшиза:1000 грн. Вартість відновлюваного ремонту, транспортного засобу: «Mercedes Benz 200 D» реєстраційний номер [NUMBER] становить: 32\~430 грн. 66 коп., згідно звіту № 40-D/24/5 наданого ТОВ «Промислова компанія «СЕЛТИМ» (а.с.10). Так, згідно звіту № 40-D/24/5 від 01.02.2016 року, замовником якого зазначено: ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА», об`єкт оцінки: транспортний засіб: «Mercedes Benz 200 D» реєстраційний номер [NUMBER] , вартість матеріального збитку з урахуванням вартості відновлюваного ремонту та фізичного зносу запчастин, без урахування ВТВ: становить: 38\~916 грн. 79 коп. (а.с.13-16) Судом встановлено, що [PERSON] 11.02.2016 року (вх. № 4237) звернувся до ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» із заявою про виплату страхового відшкодування, зазначивши при цьому час та місце події: 04.10.2015 року о 15 год. 50 хв., також, в графі відомості про винуватця зазначив: [PERSON] (а.с.8). Суд, критично оцінює зазначений доказ, оскільки відповідно до постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 05.11.2015 року, винним у вчиненні ДТП визнано [PERSON] . Відповідно до платіжного доручення № 1860 від 29.09.2016 року ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» сплатило страхове відшкодування згідно страхового акту грошові кошти у розмірі: 35\~486 грн. 51 коп. (а.с.9). Також, з матеріалів справи вбачається, що ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» зверталось до [PERSON] з регресною вимогою щодо досудового врегулювання погашення боргу у розмірі: 35\~486 грн. 51 коп. (а.с.11). При цьому, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, [PERSON] , отримав поштове відправлення, про що поставлено підпис на рекомендованому відправленні (а.с.11,12). За приписами ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У відповідності п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Матеріалами справи встановлено, що згідно полісу № АЕ/4074434 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить: 50\~000 грн., франшиза: 1\~000 грн. При цьому, згідно підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте, в разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами і ніким не оспорюється, відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, позивач як страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16, а також у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 495/8394/15-ц. Передбачені підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Разом з цим, судом враховується, що в даному випадку потерпілий скористався своїм правом звернення безпосередньо до страховика та отримав відшкодування з врахуванням вказаних положень Закону. Суд вважає, що страховик забезпечив реалізацію абсолютного права потерпілого на відшкодування шкоди, завданої ДТП, на вказаних підставах, передбачених законом. Позивач виходив з того, що відповідач не виконав вимог закону №1961-IV і не повідомив у письмовій формі страховика про настання страхового випадку у строки та за умов, визначених у пп.33.1.2 п.3.1 ст.33 цього закону, та дійшов висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку щодо відшкодування завданої шкоди. Оскільки в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Факт неповідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте, в разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах від 20 лютого 2019 року у справі №753/18489/15-ц, від 13 березня 2019 року у справі №495/8394/15-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 724/1009/16-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 355/205/17. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» визнав випадок страховим добровільно сплативши страхове відшкодування у розмірі страхового відшкодування, що не перевищує ліміту відповідальності страховика, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не є підставою для пред`явлення регресного позову до водія забезпеченого транспортного засобу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо пред`явлення позову в порядку регресної вимоги Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінекс капітал», матеріалами справи встановлено наступне. Відповідно до Договору № 02-04/2018 фінансування під відступлення права грошової вимоги (факторинг) Товариство з додатковою відповідальністю «СТРАХОВЕ ТОВАРИСТВО «ДОМІНТА» та ТОВ «ФК «ДОВІРА» уклали договір відступлення права грошової вимоги, за умовами якого право вимоги за грошовими зобов`язаннями що виникли у Клієнта за Договорами, зокрема регресними позовами за ними згідно Додатку № 1 до цього Договору (а.с.29-30). Так, згідно Акту № 1 прийому-передачі прав вимоги та документів до Договору № 02-04/2018 фінансування під відступлення права грошової вимоги (факторинг) від 02.04.2018 року ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» передало, а ТОВ «ФК «ДОВІРА» прийняло права вимоги, та відповідно до Додатку № 1 до ТОВ «ФК «ДОВІРА» перейшло право вимоги за договором 4237/9679/ЦВ неповідомлення [PERSON] (а.с.32-33). В подальшому, згідно Договору № 03-04/2018 фінансування під відступлення права грошової вимоги (факторинг) ТОВ «ФК «ДОВІРА» та ТОВ «ФК «ФІНЕКС КАПІТАЛ» уклали договір про відступлення права вимоги, що зазначена в п.2.1 цього Договору, права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що перейшли до Клієнта до Договором № 02-04/2018 фінансування під відступлення права грошової вимоги (факторинг) від 02.04.2018 року (а.с.24-25). Відповідно до Акту № 1 прийому-передачі прав вимоги та документів до Договору № 03-04/2018 від 03.04.2018 року ТОВ «ФК «ДОВІРА» передало, а ТОВ «ФК «ФІНЕКС КАПІТАЛ» прийняло право вимоги (а.с.26), що підтверджується Додатком № 1 до цього договору (а.с.26-28). Відповідно до положення ч. 1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Таким чином, матеріалами справи встановлено, що ТОВ «ФК «ФІНЕКС КАПІТАЛ» є належним позивачем за позовними вимогами про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу до [PERSON] . Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Частиною 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до платіжного доручення № 1860 ТДВ СТ «ДОМІНАНТА» сплатила страхове відшкодування у розмірі 35 486 грн., 51 коп.- 29.09.2016 року, матеріалами справи також встановлено, що позовну заяву до суду позивачем було направлено шляхом поштового зв`язку, та відповідно до відбитку штемпеля на поштовому конвенті, рекомендований лист на поштовому зв`язку «Укрпошта» було зареєстровано 27.09.2019 року (а.с.40). Тобто, зазначений позов подано в межах строків передбачених ст. 256 ЦК України. Вищевказані обставини свідчать про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, а відтак заява про застосування строку позовної даності задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи з положень вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Як встановлено матеріалами справи, дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено автомобіль потерпілої особи, сталась з вини відповідача, відповідальність якого на момент завдання шкоди була застрахована полісом АЕ/4074434 в ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА», факт дорожньо-транспортної пригоди було зафіксовано правоохоронними органами, постановою Суворовського районного суду м. Одеси [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності, також матеріалами справи встановлено, що страховик визнав випадок страховим та добровільно сплатив потерпілій особі відшкодування у розмірі: 35\~486 грн. 51 коп., що є таким, який сплачено в межах суми страхового відшкодування, а відтак саме сам по собі факт неповідомлення водія забезпеченого транспортного засобу, страховика, про настання страхового випадку не може бути покладений в основу рішення, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Отже, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, У зв`язку з відмовою у позові судові витрати покладаються на сторону, яка їх понесла.

Outcome: dismissed