Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

ТзОВ «Модерн-Авто» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору №98 від 31.01.2014 року, стягнення судових витрат. У позовній заяві зазначено, що 31.01.2014 року між ТзОВ «Модерн-Авто» та [PERSON] було укладено договір №98, згідно якого позивач повинен був передати у власність відповідачу автомобіль Peugeot 2008 1.6 120к.с. Е5М ACTIVE, 2014 р.в. в термін до 15.04.2014 року, а відповідач зобов'язувалась сплатити за автомобіль 195 090грн. У відповідності до установчих документів та протоколу зборів директором позивача є [PERSON], яка повинна була підписувати договір. Однак, оспорюваний договір підписав продавець-консультант [PERSON]. У відповідності до п.2 ч.2 ст.207 ЦК України правочин який вчиняє юридична особа, підписується особами уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За вимогами ч.2 ст.203 ЦК україни особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Такого необхідного обсягу дієздатності [PERSON] не мав, а тому за ст..215 ЦК України такий правочин повинен бути визнаним недійсним. В судовому засіданні представник позивача вимоги поданої ним позовної заяви підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача та відповідач позов не визнали, просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог та заперечення їх, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.01.2014 року між ТзОВ «Модерн-Авто» та [PERSON] було укладено договір №98, згідно якого позивач повинен був передати у власність відповідачу автомобіль Peugeot 2008 1.6 120к.с. Е5М ACTIVE, 2014 р.в. в термін до 15.04.2014 року, а відповідач зобов'язувалась сплатити за автомобіль 195 090грн. (а.с.4-10). При цьому, умовами договору також сторони обумовлювали, що згідно статті 3 договору ціна визначена на дату підписання договору, враховуючи курс НБУ долару до гривні, є фіксованою, а тому при зміні курсу долара в сторону збільшення, клієнт ніяких додаткових витрат не несе. Також ст..4 договору обумовлено порядок розрахунку, аванс 10000грн. до 31.01.2014р., а решта - 185 090грн. до 15.05.2014 року. При цьому, решта суми покупець сплачує після надходження автомобіля на склад продавця. Ст.12 договору адреси та реквізити сторін містили назву продавця, поставлено підпис без зазначення прізвища підписанта з боку продавця та наявна печатка юридичної особи. У відповідності до установчих документів та протоколу зборів директором позивача є [PERSON] (а.с.11-15), яка повинна була, як зазначає позивач, підписувати даний договір. Однак, оспорюваний договір №98 підписав продавець-консультант [PERSON], який повноважень належних не мав, що і є на обгрунтування позовних вимог, підставою для визнання договору недійсним. Судом також встановлено не заперечується сторонами, що покупець-відповідач у визначений строк внесла авансовий платіж 10 000 грн. в касу позивача. Попередньо, їй консультант [PERSON], з яким певний період уже спілкувалась [PERSON] вибираючи в салоні бажаний автомобіль, надав 31.01.2014 року в офісі позивача для підписання договір підписаний уже зі сторони позивача. З директором до укладення даного договору відповідач також спілкувалась, і з старшим менеджером також. Дані доводи позивача не спростовані стороною відповідача. Проте, відповідач свої зобов'язання в подальшому не виконала на день, визначений договором - до 15.05.2014 року, оскільки решта коштів повинні були бути внесені після надходження автомобіля на склад позивача. Однак, вибраний покупцем та зазначений в специфікації товару за договором такий автомобіль на складі був відсутній. Дана обставина підтверджена позивачем та не спростована відповідачем. Від імені позивача договір підписав продавець-консультант [PERSON], що зазначає сам позивач, без належних повноважень, що оцінюється позивачем як перевищення повноважень від імені товариства. Проте, відхиляючи такі доводи позивача, суд виходить з такого. В договорі №98 від 31.01.2014 року між ТзОВ «Модерн-Авто» та [PERSON] в ст..12 прізвища особи, що підписала договір від товариства відсутнє. На запитання суду про те, чи підписувалися і інші договори товариства з будь-якими фізичними чи юридичними особами саме продавцями-консультантами та чи оскаржувались до відповідних органів дії працівника, чи звільнено такого працівника, надано пояснення представником позивача, що жодні дії до даного працівника не вчинялися, так як це є передчасним, старший менеджер також не проконтролював дії консультанта, такий працівник [PERSON] продовжує працювати у позивача. Окрім того, на з'ясування факту проставлення печатки юридичної особи на договорі та всіх додатках до нього, представник позивача зазначив, що така печатка є в директора та головного бухгалтера, чому засвідчений підпис печаткою працівника що не мав повноважень, відповісти ствердно представник не зміг. Чому прийнято гроші в касі підприємства по договорі від покупця, який підписаний не уповноваженою особою від продавця, позивач не зазначив. За вимогами ч.3 ст.92 ЦК України особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Підписуючи договір №98 відповідач не міг знати про наявні чи відсутні повноваження консультанта [PERSON] який і представив проект договору для підписання, а також, чи представник дійсно належно уповноважений товариством на підписання договорів. За вимогами ч.2 ст..203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а недотримання такої вимоги є підставою визнання недійсним такого правочину за ст..215 цього Кодексу. Доповнюючи положення про те, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, у ст. 16 ЦК міститься досить широкий перелік засобів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема одним із них є визнання правочину недійсним. Недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів:, в т.ч. дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Однак, посилаючи на дану норму закону позивач, не надав докази, які б спростовували факт відсутності схвалення директором ТзОВ «Модерн-Авто» оспорюваного договору в подальшому. Як слідує зі ст..241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює змінює, припиняє цивільні права і обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схвалений зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Позивач, після укладення договору з відповідачем, від імені самого директора [PERSON] вів переписку з відповідачем про збільшення курсу долара, та відповідно про збільшення ціни товару за договором (а.с.58-59), при цьому що відбувались і неодноразові зустрічі [PERSON] з директором [PERSON] щодо добровільного вирішення спору в частині збільшення ціни товару. Отже, правочин вчинений продавцем-консультантом з перевищенням повноважень, створив цивільні права і обов'язки дляч продавця, оскільки такий правочин був схвалений керівником оридичної особи-продавця. Оскільки, позивачем не ставилось протягом дії спірного договору питання його розірвання, було прийнято авансовий платіж по укладеному договору, велася переписка та усні зустрічі щодо можливого збільшення ціни товару через збільшення курсу долара, суд прийшов до переконання, що даний правочин, підписаний продавцем-консультантом, був схвалений юридичною особою. До дисциплінарної відповідальності [PERSON] не притягався, будь-яких звернень до відповідних органів про перевищення його повноважень від юридичної особи не надходило. Окрім того, як ствердив представник відповідача, що навіть при можливому погодженні в подальшому збільшеної ціни договору зі сторони покупця, директор би погодилася на зміни до договору. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 92, 203, 241 ЦК України,

Outcome: dismissed