Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Страхова компанія 22.06.2016 року звернулася в суд із зазначеним позовом, вказуючи, що 09.04.2013 року між АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого позивач взяв на себе зобов'язання відшкодувати нанесену шкоду третім особам під час експлуатації водієм автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter», номерний знак [NUMBER]. 29.03.2014 року в м.Волочиськ по вул.Починка,5/1 відбулася ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу «Mersedes-Benz Sprinter», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортним засобом «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого транспортний засіб «Ford Focus» отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови Волочиського районного суду від 10.02.2014 року [PERSON] визнано винним у настанні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. В результаті даної ДТП потерпіла особа [PERSON] зазнав матеріальної шкоди внаслідок пошкодження його автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER]. Потерпілому [PERSON] позивачем було виплачено страхове відшкодування в сумі 2056,78 грн. Оскільки відповідач не звертався з повідомленням до страхової компанії про настання ДТП, а ними виплачено потерпілому страхове відшкодування, тому просять стягнути з відповідача на їх користь вказану суму в порядку регресу та судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, подавши клопотання про підтримання позову, слухання справи у його відсутності. Відповідач в черговий раз не з'явився у судове засідання, повідомлений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи (а.с.82), про причини неявки чи відкладення розгляду справи не повідомив, що є підставою згідно ст. 224 ЦПК України для заочного розгляду справи, а враховуючи відсутність заперечень представника позивача, проводиться заочний розгляд справи. Неявка сторін у судове засідання є підставою для розгляду справи у їх відсутності на підставі наявних у справі матеріалів, а згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 09.04.2013 року між АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого позивач взяв на себе зобов'язання відшкодувати нанесену шкоду третім особам під час експлуатації водієм автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter», номерний знак [NUMBER]. 29.03.2014 року в м.Волочиськ по вул.Починка,5/1 відбулася ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу «Mersedes-Benz Sprinter», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортним засобом «Ford Focus», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого транспортний засіб «Ford Focus» отримав механічні пошкодження. Всупереч вимогам підпункту 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідач не пізніше трьох робочих днів не повідомив страховика про настання ДТП. Постановою судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 10.02.2014 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за те, що він 29.03.2014 року біля 2.00 години в м.Волочиську на вул.Починка,5/1 керуючи застрахованим транспортним засобом «Mersedes-Benz Sprinter», номерний знак [NUMBER], не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем «Форд» н/з [NUMBER], який належить [PERSON], пошкодивши обидва автомобілі. Вказана постанова набрала законної сили 23.04.2014 року, а згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, щодо якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок неправомірних дій відповідача, [PERSON], як власнику автомобіля «Форд» н/з [NUMBER], було заподіяно шкоду пошкодженням автомобіля, а згідно звіту про вартість збитку від 03.04.2014 року, матеріальний збиток склав 3068,14 грн. Позивачем на підставі поданих 04.06.2014 року [PERSON] документів було прийнято рішення і виплачено йому 11.08.2014 року 2056,78 грн. страхового відшкодування. Відповідно до ст. 993, ч.1 ст.1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто право регресної вимоги виникло у Позивача з моменту виплати страхового відшкодування. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та стаття 1191 ЦК України передбачають, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно абзацу ґ підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно із підпунктом 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Однак, із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування змін у статтю 33 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів було розширено перелік обовязків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у звязку з чим обовязок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Проте, відповідні зміни до абзацу ґ підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обовязкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Однак, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у звязку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обовязок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування, не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову, а факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування (Постанова Верховного Суду України від 12.02.2014 року, справа №6-1цс14). Підпунктом 33.1.4 ст.33 Закону передбачено, що якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, тобто не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про ДТП встановленого зразка та інші дані, він має підтвердити це документально. Враховуючи викладене, те, що відповідач після ДТП не повідомив страховика у встановлений законом строк про ДТП, а таке повідомлення подав 31.03.2014 року лише потерпілий від ДТП [PERSON], та враховуючи, що позивачем виплачено потерпілому [PERSON] завдані ДТП збитки в розмірі 2056,78 грн., тому суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved