Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

сторони в шлюбі з 11.06.2011р., мають сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивує тим, що подружнє життя з відповідачкою не склалось, вони часто сварились та конфліктували, тому він покинув її, не хоче миритись і поновлювати шлюбні стосунки із відповідачкою, просить розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явився, 08.08.2016р. подав клопотання, в якому висловився на підтримку позову, просив про розгляд справи за його відсутності (а.с.29). Відповідачка позов визнала, пояснила, що подружнє життя із позивачем не склалось, вони часто сварились та конфліктували, через що 19.12.2015р. припинили подружні стосунки, з того часу спільно не проживають, не підтримують подружніх стосунків, примирення між ними неможливе, настоює на розірванні шлюбу. Заслухавши відповідачку, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. З пояснень відповідачки, а не вірити таким, суд немає підстав, долучених до справи свідоцтва про шлюб і копії свідоцтва про народження(а.с. 5, 28) видно, що сторони в шлюбі з 11.06.2011р., мають сина [PERSON], [INFO]., із 19.12.2015р. припинили подружні стосунки, разом не проживають, відповідачка миритись не бажає, настоює на розлученні. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Як убачається із змісту позову та поданої до суду заяви позивача [PERSON] від 08.08.2016р., він просить про розірвання шлюбу мотивуючи небажанням поновлювати сімейні стосунки і проживати однією сім'єю із відповідачкою. Відповідачка теж настоює на розірванні шлюбу, покликаючись на припинення подружніх стосунків з позивачем із 19.12.2015р. та недоцільність перебування у шлюбі. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов. Покликання відповідачки [PERSON] у поясненнях про необхідність відновлення її дошлюбного прізвища - [PERSON] (а.с.29), суд з огляду на положення ч. 8 ст. 235 ЦПК України розцінює як безпідставні. Витрати, понесені позивачем у зв'язку із зверненням до суду з позовом складають 551 грн. 20 коп. (а.с.19) і у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved