Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № 50004870 від 19.06.2012 року у розмірі 656 710,17 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 19.06.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] укладено кредитний договір № 50004870, згідно умов якого Товариство надало відповідачу кредит на загальну суму 170 413,49 грн. із цільовим призначенням кредиту: на придбання автомобіля марки «Фольцваген Гольф», 2012 року випуску, процентною ставкою на рівні 9,90% річних, строком повернення кредиту 60 місяців. Додатковою угодою до Кредитного договору № 50004870 від 19.06.2012 року змінено строк повернення кредиту на 84 місяці. 11.06.2013 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 50004870 від 19.06.2012 року, за умовами якої позивачем надано відповідачу додатковий кредит у розмірі 49 528,62 грн., з цільовим призначенням для сплати страхових платежів відповідно до Договору страхування 245002/4098/0000582 від 21.06.2012 року. 02.07.2013 року було укладено додаткову угоду до Кредитного договору № 50004870 від 19.06.2012 року про часткову зміну умов кредитного договору. В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між сторонами укладено Договір застави транспортного засобу № 50004870 від 21.06.2012 року, яким до Реєстру обтяжень рухомого майна було внесено відповідний запис про обтяження автомобіля марки «Фольцваген Гольф», 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивач звернувся до відповідача із письмовою вимогою № 50004870 від 19.05.2015 року про дострокове повернення кредиту та сплати кредитної заборгованості, яка була отримана відповідачем 30.05.2015 року. Однак, відповідачем не виконано умови Кредитного договору та не виконано вимогу позивача № 50004870 від 19.05.2015 року, у зв`язку з чим станом на 11.02.2020 року наявна заборгованість з боку відповідача у розмірі 656 710,17 грн., з яких: заборгованість по виставленим рахункам за період з лютого 2015 року по травень 2015 року (до вимоги) з платежів у повернення кредиту та сплати процентів в розмірі 32 956,99 грн.; 3% річних за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів в розмірі 4 798,32 грн.; втрати від інфляції час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів в розмірі 20 934,60 грн.; заборгованість по виставленим рахункам за період з червня 2015 року (після вимоги) по квітень 2018 року з платежів у повернення кредиту та сплати процентів в розмірі 112 842,51 грн.; 3% річних за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів в розмірі 10 786,67 грн.; втрати від інфляції час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів в розмірі 34 347,85 грн.; заборгованість за тілом кредиту (невиплачена сума кредиту) у розмірі 247 287,69 грн.; 3% річних за час прострочення тіла кредиту (Сума кредиту згідно вимоги від 19.05.2015 року) в розмірі 34 285,97 грн.; втрати від інфляції за час прострочення повернення тіла кредиту (сума кредиту згідно вимоги від 19.05.2015 року) в розмірі 120 163,44 грн.; штраф у розмірі 20% від суми кредиту, згідно п. 8.2. Загальних умов кредитування, в розмірі 34 082,70 грн.; штрафні санкції відповідно до п. 8.3 Загальних умов, в розмірі 4 223,43 грн., що є предметом позовних вимог. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.04.2020 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.09.2020 відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, копію позовної заяви з додатками надіслано відповідачу. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.03.2021 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором передано за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.07.2021 року прийнято до свого провадження матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.07.2021 року підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті позовних вимог. Представник позивача ТОВ «Порше Мобіліті» - Юлдашева К.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі з підстав, що містять письмові заперечення, долучені до матеріалів справи, просив застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності. (а.с. 147, 210-212, 213-216) Вислухавши пояснення представника позивача Юлдашевої К.В. , представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до положення статті 55 Закону України «Про Національний банк України», головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Згідно п. 3 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 19.06.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 50004870, згідно умов якого Товариство надало позичальнику кредит на загальну суму 170 413,49 грн. із цільовим призначенням кредиту: на придбання автомобіля марки «Volkswagen, модель Golf», кузов № [NUMBER] , 2012 року виробництва, реєстраційний номер [NUMBER] , процентною ставкою на рівні 9,90% річних, строком повернення кредиту 60 місяців. Додатковою угодою до Кредитного договору № 50004870 від 19.06.2012 року змінено строк повернення кредиту на 84 місяці. (а.с. 9, 7-26, 36) Пунктом 3.2. кредитного Договору передбачено, що компанія має право достроково вимагати повернення кредиту, у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу або плати за користування кредитом на строк більше ніж 1 календарний місяць, зокрема у разі погіршення майнового стану позичальника або виникнення істотного ризику такого погіршення (п.п. 3.2.1, 3.2.6 загальних умов договору). Позичальник зобов`язується повернути компанії в повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення Позичальником розраховується Компанією і вказується у повідомленні компанії) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення (п. 3.3. загальних умов договору). За пунктом 8.2 Загальних умов кредитування, у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту, визначеного у статті 3.3 за винятком умови порушення Позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідно до Графіку погашення кредиту, передбаченої в статті 3.2.1 Позичальник сплачує Компанії штраф у розмірі 20% від суми кредиту. Відповідно до пункту 8.3 за кожен випадок порушення Позичальником умов статей 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, 8.2 Позичальник сплачує Компанії штраф в українських гривнях у розмірі еквіваленту 15 євро чи 20 доларів США відповідно до еквіваленту суми кредиту у кредитному договорі за обмінним курсом банку, зазначеного у кредитному договорі на момент направлення компанією першої вимоги щодо сплати, та відповідно у розмірі у еквіваленту 20 євро чи 25 доларів США в українських гривнях за направлення другої вимоги щодо сплати за обмінним курсом банку, зазначеного у кредитному договорі на момент направлення компанією такої вимоги, та у розмірі еквіваленту 25 євро чи 30 доларів США в українських гривнях за направлення третьої вимоги щодо сплати за обмінним курсом банку, зазначеного у кредитному договорі на момент направлення компанією такої вимоги (якщо компанія вирішить надіслати таку третю вимогу). 11 червня 2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 50004870 від 19 червня 2012 року про часткову зміну умов кредитного договору та згідно якої позивач надав відповідачу додатковий кредит у розмірі 49 528,62 гри., що є еквівалентом 6 075,64 доларів США на дату укладання договору, з цільовим призначенням для сплати страхових платежів відповідно до договору страхування 245002/4098/0000582 від 21 червня 2012 року, укладеного між відповідачем та ПрАТ Страхова компанія «Уніка», а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання додаткового кредиту та інші платежі відповідно до умов договору (копія додаткової угоди додається) (а.с. 27-33). 02 липня 2013 року було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 50004870 від 19 червня 2012 року про часткову зміну умов кредитного договору (а.с. 34-35). Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, згідно з п. 1.6. загальних умов між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір застави транспортного засобу № 50004870 від 21 червня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бродським В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1302. На підставі зазначеного договору застави до Реєстру обтяжень рухомого майна було внесено відповідний запис про обтяження автомобіля марки Volkswagen, модель Golf, кузов № [NUMBER] , 2012 року виробництва, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 38-44). Як убачається з матеріалів справи, 27 травня 2015 року [PERSON] було направлено вимогу (повідомлення) № 50004870 від 19 травня 2015 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, що станом на поточну дату становило 284 468,11 грн., що складається з суми кредиту - 247 287,69 грн., несплачені чергові платежі - 32 956,99 грн., штрафні санкції - 4 223,43 грн. (а.с. 45-47). Вказану вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту відповідач [PERSON] отримав поштою 30 травня 2015 року про що свідчить відмітка працівників пошти про вручення поштового відправлення (а.с. 48). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року у справі № 369/2593/20, в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави - відмовлено. (а.с. 177-182) Постановою Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у справі № 369/2593/20, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року залишено без змін. Так, згідно змісту постанови Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки з позовом про звернення стягнення на предмет застави ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду 21 лютого 2020 року, тобто з пропуском загальної позовної давності тривалістю у три роки, а тому наявні підстави для застосування ч. 4 ст. 267 ЦК України, про що заявлено стороною відповідача. (а.с. 183-187) Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із п. 3 та 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно із ч. 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст. 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 та 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Застосовуючи наведені норми права, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. З огляду на викладене, в розрізі даного спору убачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним Кредитним договором № 50004870 від 19.06.2012 року із змінами та доповненнями за умовами додаткових угод, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного Договору, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями, виникло право вимоги стягнути з відповідача заборгованість по кредиту. Як убачається з матеріалів справи та наданих позивачем розрахунків, відповідачем [PERSON] порушено умови Кредитного договору № 50004870 від 19.06.2012 року в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, відповідно до розрахунків, наданих позивачем та долучених до матеріалів справи (а.с. 53-95), що не спростовано стороною відповідача під час судового розгляду справи. Однак, суд критично оцінює в частині допустимості доказу надані позивачем розрахунки заборгованості, долучені до матеріалів справи (а.с. 53-95, 198-207), оскільки такі розрахунки не є випискою з рахунку позичальника, а є документом, який сформований кредитором без надання джерела відповідної інформації (що відповідає висновкам постанови Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 263/5853/13-ц). Разом з тим, під час судового розгляду справи стороною відповідача [PERSON] заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності та зазначено, що отримавши 30 травня 2015 року заяву про повне дострокове виконання кредитних зобов`язань, строк позовної давності за Кредитним договором № 50004870 від 19 червня 2012 року сплинув 29 червня 2018 року, тобто на 30-й день з моменту отримання відповідачем та не виконання ним вимоги позивача від 30 травня 2015 року про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості. (а.с. 149-150, 210-212) Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Відповідно до положення статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України) Таким чином, пред`явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом і пені, Банк відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами позивача про повернення кредиту та платежів за ним почався 29.06.2015 року, за минуванням тридцяти днів після отримання відповідачем письмової вимоги про дострокове погашення заборгованості, тобто позивач звернувся з позовом у даній справі 21.02.2020 року з пропуском строку позовної давності, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц. Доводи сторони позивача про те, що з 2015 року по 2018 рік у судах розглядалися позови відповідача до ТОВ «Порше Мобіліті» про недійсність/нікчемність кредитного договору № 50004870 від 19 червня 2012 року, що є поважною причиною пропуску позовної давності, суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що розгляд зазначеного спору не перешкоджав позивачу звернутися до суду з даним позовом у межах трирічного строку з дня отримання відповідачем досудової вимоги про сплату заборгованості. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-1763цс16 зроблено висновок, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, задоволенню не підлягає. В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 257, 267, 525, 526, 536, 598, 599, 612, 625, 629, 1048, 1050 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed