Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Представник позивача [PERSON] адвокат Горзов О.О. подав до суду позовну заяву, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 30 червня 2021 року та зареєстрований у реєстрі за № 251424, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за період з 25.06.2020 по 31.05.2021 6702,78 грн заборгованості за тілом кредиту; 7282,30 грн заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами; 50,00 грн плати за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 14035,08 гривень, поклавши судові витрати на відповідача. В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликався на те, що 30 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим № 251424 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за період з 25.06.2020 по 31.05.2021 суми в розмірі 14035,08 грн, а саме: 6702,78 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7282,30 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 50,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису. 12 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. відкрито виконавче провадження № 66490184 з виконання виконавчого напису № 251424, вчиненого 30.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. Про наявність несплаченої заборгованості за кредитним договором та вчинення нотаріусом виконавчого напису позивач дізнався у серпні 2021 року, отримавши від приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. копії постанов про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2021, про стягнення з боржника основної винагороди від 12.08.2021 та про арешт майна боржника від 12.08.2021, внаслідок чого не зміг скористатися своєю банківською карткою для зняття належної йому заробітної плати з рахунку, відкритому в АТ «Ощадбанк». Як зазначено в оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса, згадана сума заборгованості виникла за кредитним договором № 1373980 від 13.11.2013, укладеним між [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк», право вимоги за яким на підставі Договору факторингу № б/н від 25.06.2020 відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Про існування заборгованості за кредитним договором позивачу не було відомо, так як будь-яких кредитних договорів з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» він не укладав. Також позивачу не було повідомлено про відступлення права вимоги за згаданим кредитним договором відповідачу. Укладений між ПАТ «ВТБ Банк» та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Вважає, що оскаржуваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки відсутні підстави стверджувати про безспірність заборгованості позивача перед відповідачем на час вчинення виконавчого напису та існування такої взагалі. Позивач [PERSON] не отримував від відповідача вимогу про усунення порушень за кредитним договором, внаслідок чого був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. 19.10.2021 надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] , вважаючи позовну заяву необґрунтованою, безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 07 квітня 2017 року між ПАТ «ТАСкомбанк» та позивачем було укладено договір № 1373980 на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки. 25 червня 2020 року між ПАТ «ТАСкомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу б/н, відповідно до умов якого правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «ТАСкомбанк» є ТОВ «ФК «ЄАПБ», у тому числі і за кредитним договором № 1373980 від 07.04.2017. 30 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 251424, щодо стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості в розмірі 14035,08 грн за період з 25 червня 2020 року по 31 травня 2021 року. Вказує, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Є.М. подано вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису, а саме: оригінал кредитного договору та розрахунок заборгованості за кредитним договором, а отже, виконавчий напис вчинено з дотриманням вимог п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», оскільки зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість можна вважати безспірною. ТОВ «ФК «ЄАПБ» вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн є неспівмірними зі складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Більше того, позивачем не надано договору про надання правової допомоги, жодного платіжного доручення чи квитанції на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу, які були б оформлені у встановленому законом порядку, також відсутній детальний опис послуг із зазначенням витраченого часу, а отже, суд не має підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. 11.11.2021 представником позивача адвокатом Горзовим О.О. подано відповідь на відзив, в якому останній зазначає, що позивача не було повідомлено про відступлення вимоги за кредитним договором, йому не надсилалися вимоги про повернення боргу, а про вчинення виконавчого напису нотаріуса він дізнався після арешту банківських рахунків відповідно до постанови приватного виконавця. З наведеного вбачається, що нотаріус не оцінював аргументів боржника, яким є позивач, на предмет наявності ознак безспірності вимог відповідача. Посилання відповідача на висновки Верховного Суду, зазначені у відзиві, не спростовують доводів позовної заяви стосовно того, що вказана у спірному виконавчому написі заборгованість не може вважатися обґрунтованою та безспірною з підстав, наведених у ній. Звертає увагу і на розбіжності, наведені у відзиві,а саме, що між ПАТ «ТАСкомбанк» та позивачем було укладено договір № 1373980 від 07.04.2017), в той час, як у виконавчому написі зазначено про кредитний договір № 1373980 від 13.11.2013, укладений між ПАТ «ВТБ Банк» та позивачем [PERSON] . Щодо судових витрат на правову допомогу, то такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Крім цього, зазначив, що спростування відповідачем у відзиві доводів про пропущення нотаріусом строку позовної давності для вчинення спірного виконавчого напису не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не підтверджено належними доказами факту виникнення в нього права на стягнення боргу відповідно до кредитного договору, а також моменту виникнення такого права. Крім того, позивач не посилався на дані обставини як на підставу своїх позовних вимог. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. правом подачі пояснень щодо позову не скористався. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю.А. правом подачі пояснень щодо позову не скористалася. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 вересня 2021 року головуючим суддею у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 17/ Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.09.2021 позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю.А. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 07.10.2021. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву, пояснень та доказів у справі /а.с. 24/. Одночасно з позовом представник позивача [PERSON] адвокат Горзов О.О. подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу /а.с. 19-20/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області про забезпечення позову від 15.09.2021 зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 251424 від 30.06.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенком Є.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за період з 25.06.2020 по 31.05.2021 включно загальної суми 14035,08 грн /а.с. 22-23/. 19.10.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подано відзив на позовну заяву /а.с. 55-62/. 11.11.2021 представником позивача [PERSON] адвокатом Горзовим О.О. подано відповідь на відзив /а.с. 75-80/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.11.2021 закрито підготовче провадження в справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю.А. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та призначено справу до судового розгляду на 13.12.2021 /а.с. 82/. Розгляд справи по суті відбувся 13.12.2021 за участі представника позивача [PERSON] адвоката Горзова О.О. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його інтереси в суді представляв адвокат Горзов О.О., який позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, в поданому відзиві позов заперечив з підстав, наведених у ньому, подальший розгляд справи просив проводити за його відсутності. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю.А. у судове засідання не прибула. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у судове засідання не прибув. З відповіді Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12.10.2021 встановлено, що діяльність приватного нотаріуса Остапенка Є.М. відповідно до наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30.06.2021 № 1075/6 зупинена з 01.07.2021 у зв`язку з необґрунтованою відмовою нотаріуса надати документи для перевірки організації нотаріальної діяльності до усунення цієї обставини. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а тому позов слід задовольнити. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. З долученої до матеріалів справи копії кредитного договору № 1373980 від 13.11.2013 судом встановлено, що такий укладено між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] /а.с. 13/ Судом встановлено, що 30.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 251424, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», якому АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору факторингу № б/н від 25.06.2020 відступлено право вимоги за кредитним договором № 1373980 від 13.11.2013, укладеним між [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк», грошові кошти в загальній сумі 14035,08 грн за період з 25.06.2020 по 31.05.2021, а саме: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6702,78 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами в розмірі 7282,30 грн та плату за вчинення виконавчого напису в розмірі 50,00 грн /а.с. 10/. Зі місту зазначеного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при його вчиненні керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (в редакції від 10.12.2014, котра діяла на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»). Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. від 12.08.2021 відкрито виконавче провадження ВП № 66490184 з виконання виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 251424, в межах якого накладено арешт на майно та кошти [PERSON] , що містяться на відкритих рахунках, в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору /а.с. 9, 11-12/. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із вчиненням приватним нотаріусом виконавчого напису про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором та оспорюванням позивачем таких дій. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон № 3425-XII), Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм суд дійшов висновку, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 27 березня 2019 року в справі № 137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено главою 14 Закону України «Про нотаріат» та главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, в абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», якому АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору факторингу № б/н від 25.06.2020 відступлено право вимоги за кредитним договором № 1373980 від 13.11.2013, укладеним між [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк», грошових коштів у загальній сумі 14035,08 грн за період з 25.06.2020 по 31.05.2021, а саме: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6702,78 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами в розмірі 7282,30 грн та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 50,00 грн, вчинено на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, зокрема, в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року в справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України» (заява №48553/99), а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року в справі «Брумареску проти Румунії» (заява № 28342/95) встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. З аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» Оскільки вищезазначена постанова Київського апеляційного адміністративного суду відповідно до п. 4 ст. 254 КАС України набула законної сили з моменту проголошення, тобто з 22 лютого 2017 року, то з цієї дати чинне законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. З матеріалів справи встановлено, що оспорюваний виконавчий напис вчинено нотаріусом 30.06.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Укладений між ПАТ «ВТБ Банк» та позивачем кредитний договір № 1373980 від 13.11.2013 не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, оскільки на момент вчинення виконавчого напису 30.06.2021 були відсутні правові підстави для його вчинення, то такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року в справі № 158/2157/17. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. З урахуванням положень статей 15-16, 18 ЦК України, статей 50, 87-88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87-88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17, постановах Верховного Суду від 14.03.2019 у справі № 201/13708/16-ц (провадження № 61-25811св18), від 31.01.2018 у справі № 285/2975/16 (провадження № 61-31641св18), які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не переконався у безспірності вимог щодо стягнення з позивача боргу за кредитним договором, не повідомив останнього про вчинення ним оспорюваного виконавчого напису, відтак у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що заборгованість перед стягувачем є безспірною. Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які спростовують безспірність заборгованості, зазначеної у виконавчому написі нотаріуса, що оскаржується. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. не з`ясував питання щодо безспірності заборгованості з боржником, не переконався щодо належного повідомлення боржника про суму заборгованості, в зв`язку з чим останній був позбавлений об`єктивної можливості висловити свої заперечення щодо суми нарахованого боргу, яку він не визнає. Разом з тим, відповідачем не подано жодного доказу на спростування обставин, які викладені позивачем. Крім того, станом на дату вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 251424, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості у розмірі 14035,08 гривень, законодавча підстава для його вчинення, а саме: пункт 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», втратила чинність, а відтак зазначена нотаріальна дія щодо вчинення вказаного вище виконавчого напису є незаконною. Наведені відповідачем у відзиві доводи не впливають на висновки суду щодо наявності підстав для визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі вищенаведеного суд дійшов переконливого висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, яким надано правову оцінку в ході розгляду справи, а тому позов [PERSON] слід задовольнити з урахуванням встановлених судом обставин, визнавши таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 30.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем та зареєстрований у реєстрі за № 251424, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості в розмірі 14035,08 гривень. Щодо судових витрат. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн та сплаченого судового збору, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Види робіт або послуг адвоката, витрат, про відшкодування яких у справі заявлено вимогу, мають відповідати умовам договору про надання правової допомоги, положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і процесуального закону (постанова ВС від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17). Види судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації: гонорар адвоката за представництво в суді; послуги з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; витрати на збір доказів; вартість послуг помічника адвоката; витрати на прибуття до суду та очікування судового засідання; інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором (ст. 137 ЦПК України та ст. 19, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Разом з тим, порядок розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, врегульовано статтями 141, 142 ЦПК України. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому, суд має оцінювати щодо відповідності зазначеним критеріям поведінку/дії/бездіяльність обох сторін. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Оглядом матеріалів справи встановлено, що 02.09.2021 між [PERSON] та адвокатом Горзовим О.О. було укладено Договір № 16/21 про надання правової допомоги /а.с. 15/. Згідно з п. 1.1, 2.1 витягу з вказаного Договору Клієнт, серед іншого, уповноважує, а Адвокат приймає на себе зобов`язання протягом терміну дії цього Договору надавати Клієнту правову допомогу по захисту інтересів Клієнта при розгляді Стрийським міськрайонним судом Львівської області як судом першої інстанції, а також відповідними судами апеляційної та касаційної інстанцій даної цивільної справи /а.с. 79/. Відповідно до акту виконаних робіт від 11.11.2021 адвокат Горзов О.О. надав [PERSON] наступну правову допомогу (юридичні послуги з розрахунку 500 грн/год): надання консультацій з правових питань, правовий аналіз (1 год.), складання позовної заяви (2 год.), складання заяви про забезпечення позову (1 год.), участь у судових засідання (2 год.), складання відповіді на відзив (2 год.) /а.с. 77/. За надані адвокатом послуги [PERSON] сплатив 4000 грн у повному обсязі, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 19 від 06.09.2021 /а.с. 78/. Разом з тим, частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в Додатковій Постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (постанови Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18). Суд погоджується з доводами представника позивача адвоката Горзова О.О. про те, що долучені до матеріалів заяви документи підтверджують надання адвокатом правничої допомоги позивачу [PERSON] при розгляді справи № 456/4559/21, однак враховуючи обставини, наведені представником відповідача у відзиві, у зв`язку з чим останній заперечив проти стягнення витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі, суд дійшов висновку про недотримання у повному обсязі представником позивача вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, у зв`язку з чим критично оцінює розмір таких витрат, що є наслідком застосування положень ч. 5 ст. 137 цього Кодексу для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Відтак суд вважає, що витрати в сумі 4000 грн є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг. Предмет спору у даній справі не є складним, містить один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних та діючого законодавства і судової практики, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Таким чином, суд, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, дійшов переконання, що заявлені представником позивача до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн є значно завищеними та неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), а тому обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Окрім того, матеріали справи містять квитанцію № 31853 від 06.09.2021 про сплату судового збору в сумі 908,00 грн та квитанцію № 31897 від 06.09.2021 про сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454,00 грн /а.с. 1, 19/. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» слід стягнути на користь [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. та сплачений судовий збір на загальну суму 1362,00 грн.

Outcome: approved