Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2005 року, в шлюбі мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося. Зазначила, що з весни 2008 року їхня сімя остаточно розпалася, вони проживають окремо, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, крім того, кожен із них живе своїм особистим життям. Переконана, що шлюб носить лише формальний характер, а подальше сумісне життя та збереження сімї є неможливим та недоцільним. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, посилаючись на мотиви такого, доповнив, що його довірителька не підтримує з відповідачем жодних відносин та наполягає на розірванні шлюбу. Просить не надавати сторонам строку для примирення та позов задовольнити. Відповідач, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи, в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про поважні причини неявки до суду та відзиву на позов не подав. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представників позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено\~судом та\~доведено матеріалами\~справи,\~сторони зареєстрували\~шлюб 14.07.2005\~року у Залізничному\~відділі РАЦС\~Львівського МУЮ,\~актовий запис\~№ 164(а.с.9), в якому мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Також встановлено, що сторони з весни 2008 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства і припинили сімейні стосунки. Сторона позивача примирення вважає неможливим та наполягає на розірванні шлюбу. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сімї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати.

Outcome: approved