Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

сторони в шлюбі з 10.11.2007р., мають двоє дітей: Артура, [INFO] і Матвія, [INFO] [PERSON] 24.10.2017р. звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось в т.ч. через відсутність взаєморозуміння, що близько пяти років вони разом не проживають, сімя розпалась, просила розірвати шлюб та стягнути із відповідача судові витрати. В суді позивачка [PERSON] позов підтримала, пояснила, що восени 2013 р. із відповідачем припинили подружні стосунки, з того часу спільно не проживають, він нею не цікавиться, аліментів на утримання дітей не сплачує, вона настоює на розірванні шлюбу. Від вимог про стягнення із відповідача судових витрат відмовилась. Відповідач в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належно (а.с. 10, 14, 17-19, 22-25). Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наявних в ній доказів. Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Із змісту позову, із свідоцтва про шлюб і копій свідоцтв про народження убачається, що сторони в шлюбі з 10.11.2007р., мають двоє дітей: Артура, [INFO] і Матвія, [INFO], з осені 2013 р. разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують (а.с. 3, 4, 5). Не брати до уваги покликання позивачки про припинення подружніх стосунків і тривале відокремлене проживання із відповідачем, суд не має підстав. Відповідач [PERSON] на виклики до суду не реагує, що з урахуванням тверджень позивачки про припинення подружніх стосунків, розцінюється судом, як свідчення небажання до налагодження чи відновлення сімейних стосунків із позивачкою. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування позивачки до збереження шлюбних відносин порушуватиме її права на особисту свободу, а отже, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов.

Outcome: approved