Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Сторони в період з 19 липня 2003 року до 07 червня 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який після припинення між сторонами шлюбних відносин залишився постійно мешкати разом з позивачкою. Під час шлюбу, а саме 29 травня 2006 року, сторони придбали сумісне нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS], при цьому під час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачем. В поданому позові позивачка посилається на те, що після припинення шлюбних відносин сторони не досягли між собою домовленості щодо добровільного розділу спільного майна. У зв'язку з чим в поданому позові позивачка просить поділити спільну сумісну власність подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], а також стягнути з відповідача на її користь понесені по справі судові витрати. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необгрунтованість, стверджуючи при цьому, що спірна квартира була придбана відповідачем за кошти його рідної матері, яка тривалий час постійно мешкає в м.Москві РФ та в квітні і травні 2006 року двічі переказувала через установи ПАТ «Державний ощадний банк України» власні гроші, які були необхідні для придбання квартири. Суд, вислухавши доводи сторін, пояснення свідка, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні без заперечень з боку сторін було встановлено, що сторони дійсно в період з 19 липня 2003 року до 07 червня 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який після припинення між сторонами шлюбних відносин залишився постійно мешкати разом з позивачкою, що також підтверджується письмовими доказами на а.с.5-8,77. Відповідно до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). При цьому вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Із пояснень позивачки судом встановлено, що під час шлюбу, а саме 29 травня 2006 року сторонами за спільні кошти було придбане сумісне нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS], при цьому під час укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачем, що підтверджується відповідним листом КП «Попаснянське РБТІ» на а.с.9. При цьому, відповідач стверджував, що спірна квартира була придбана відповідачем за кошти його рідної матері, яка тривалий час постійно мешкає в м.Москві РФ та в квітні і травні 2006 року двічі переказувала через установи ПАТ «Державний ощадний банк України» власні гроші, які були необхідні для придбання квартири. Разом з тим, відповідач не надав на адресу суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження таких своїх доводів, у зв'язку з чим суд вважає, що придбана відповідачем 29 травня 2006 року квартира [ADDRESS] дійсно є спільною сумісною власністю сторін, як подружжя. Також судом враховується, що статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Крім того, відповідно до вимог ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. А неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При цьому, відповідно до висновків проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи (а.с.32-57) ринкова вартість спірної квартири на час проведення експертизи складає 143 000 грн., при цьому розділ даної квартири в натурі на дві рівні частини з дотриманням санітарних та технічних вимог неможливий. Враховуючи вищенаведені обставини у сукупності, суд вважає, що при таких обставинах розділ квартири у рівних частках між сторонами неможливий, як неможлива й виплата грошової компенсації однієї із сторін замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно. У зв'язку з чим суд вважає необхідним визнати за позивачкою право власності на 1/2 частині спірної квартири [ADDRESS] та залишити цю квартиру за сторонами для спільного користування. Вирішуючи позов таким чином судом враховується, що ціна позову згідно висновків судової будівельно-технічної експертизи складає 143 000 грн., у зв'язку з чим загальний розмір судового збору повинен складати 1430 грн. Разом з тим, позивачкою при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 275 грн., що підтверджується відповідною квитанцією на а.с.1. А тому, суд вважає необхідним стягнути несплачену частку судового збору, а саме: з позивача на користь держави 1430:2-275 = 440 грн., а з відповідача на користь держави 1430:2 = 715 грн. Також судом враховується, що позивачкою були понесені судові витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 1200 грн., що підтверджується відповідною квитанцією на а.с.58. У зв'язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача половину понесених нею судових витрат у розмірі 1200:2 = 600 грн. На підставі викладеного, ст.372 ЦК України, ст.ст.60,71 СК України,

Outcome: approved