Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Сторони та їх представники у судове засідання не зявилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ХЕ №200831 та відповідним свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії ІІ-КИ №328289. 17.06.2014 року мати позивачки - [PERSON] померла, свідоцтво про смерть серії І-КИ №569074. Як встановлено у судовому засіданні, за свого життя мати склала заповіт на ім'я своєї доньки, який було посвідчено Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 29.12.1993 року за реєстровим номером №7-8323 та за умовами якого усе належне їй на день смерті майно заповідала [PERSON] Зокрема, спадкова маса після смерті [PERSON] складалась із земельної ділянки площею 0,0472 га в межах згідно з планом, переданої для ведення садівництва, розташованої на території: Дніпропетровської області, Дніпропетровського району, Ювілейної селищної ради в садівничому товаристві «Ренет», ділянка №31 та будинок розташований за адресою: м.Підгородне, вул.Дорожників, №31, а також гаражу Б, площею 25,2 кв.м, розташованого на даній ділянці. Зазначена земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ДП Дн №023837 виданого виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області 14.11.1997 року, згідно рішення №79 від 21.05.1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №1968, кадастровий номер 1221411000:02:061:0032. У свою чергу, будинок за адресою: м.Підгородне, вул. Дорожників, №31 належав спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.09.2009 року, виданого виконавчим комітетом Підгородненської міської ради, на підставі рішення №155 від 15.08.2003 року, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме мано 20.09.2007 року за реєстраційним номером 20256508. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті матері, позивачка в шестимісячний строк звернулась до першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, на підставі чого 30.07.2015 року їй було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку №31, площею 0472 га, розташованої на території Дніпропетровської області, Дніпропетровського району, Ювілейної селищної ради в садівничому товаристві «Ренет», ділянка №31. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок розташованого за адресою: м. Підгородне, вул. Дорожників, №31 позивачка позбавлена можливості, оскільки спадкодавцем за життя перереєстрація права власності на вищезазначений будинок не була проведена. Так, судом встановлено, що фактично спадкове домоволодіння розташоване на земельні ділянці, площею 0472 га, розташованої на території Дніпропетровської області, Дніпропетровського району в Підгородне, вул. Дорожників, буд. №31 та під час приватизації земельної ділянки садівниче товариство «Ренет» відносилось до Ювіленої селищної ради, а вже під час оформлення права власності на будинок Садівниче товариство «Ренет» відносилось до Підгороднянської міської ради. Таким чином, за документами земельна ділянка відноситься до Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, а будинок до Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у звязку з чим, вирішити питання про перереєстрацію права власності у зв'язку зі смертю власника [PERSON] неможливо. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, згідно відповіді голови Слобожанської селищної ради, садове товариство «Ранет» знаходиться на території смт. Слобожанське, Дніпровського району Дніпропетровської області. Так, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права (ч.1, п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України). У відповідності з вимогами ст.80 ЦПК України, у позовах про право приватної власності на нерухоме майно, ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна. Так як самостійно встановити точну ціну позову я можливості не мав. - з метою визначення дійсної вартості нерухомого майна, я звернувся до особи, яка у відповідності з вимогами діючого законодавства, має достатній рівень підготовки для самостійного проведення робіт з експертної оцінки майна, про що має відповідний сертифікат, затверджений Головою фонду держмайна України, та [PERSON] Українського товариства оцінювачів, та крім того, має свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч.4 ст. 334 Цивільного Кодексу України, право власності виникає з моменту державної реєстрації права власності у відповідних органах, що здійснюють таку реєстрацію. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року за №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» нотаріус проводить державну реєстрацію прав: реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва (нотаріус, яким вчиняється дія); у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва (нотаріус, яким вчинено таку дію) на підставі заяви про державну реєстрацію прав власності, поданої власником. Відповідно до ст.ст. 182, 210 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до рекомендацій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування (лист №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року) Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно . затверджене наказом Мінюста від 07 лютого 2002 року. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, спору, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного кодексу України 2004 року. Відповідно до п.3.2 вищезазначеного листа по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі). Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлювальні документи на будинок, навіть якщо споруджено самовільно. За наявності доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно до ст. 25 ЦК України правоздатність особи (здатність мати права та обов'язки) припиняється в момент її смерті. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи, що до Позивачки перейшли права власності на житловий будинок, проте вона не має можливості оформити законодавчі документи у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом. Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Приписами ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивачки на вищезазначене спадкове майно, а її позовні вимоги не суперечать чинному законодавству і не порушують прав третіх осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved