Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 04.06.2019р. звернулося з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , та просило звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру під [ADDRESS] , що належить [PERSON] , шляхом продажу цього майна на публічних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна на рівні не нижче звичайних ринкових цін з метою задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором №МL-502/069/2007 від 19.12.2007 р. в загальній сумі 1774601,00 грн. Також позивач просив стягнути судові витрати. Позов обґрунтований тим, що 19.12.2007 року між позивачем та 3-ю особою [PERSON] був укладений кредитний договір №ML-502/069/2007, згідно якого банк надав йому кредит в сумі 75000,00 доларів США на споживчі цілі під 5,99% річних, при цьому відповідач зобов`язався повернути ці грошові кошти у строк до 19.12.2022 року, щомісяця здійснюючи погашення заборгованості та сплачуючи проценти за користування кредитними ресурсами. В результаті невиконання умов та з урахуванням прийнятого рішення суду від 16.01.2014 р. заборгованість за кредитним договором складає 1774601 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 19.12.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки(майнова порука) №РМL - 502/069/2007, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно двохкімнатну квартиру під [ADDRESS] . Предметом іпотеки було забезпечено всі зобов`язання позичальника перед іпотекодержателем по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями кредитного договору, який забезпечений іпотекою згідно з договором іпотеки. 26 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк», який є правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ «ОТП Банк», та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н та договір відступлення права вимоги №б/н, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. За заявою кредитора, 20.08.2013р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки-вищевказаної квартири. Однак рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 04.04.2019р. відповідний виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню. Посилаючись на ст.1,3,7,9,12,23,39 Закону України «Про іпотеку» та п.6.3 ст.6 Договору іпотеки, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки. 10.06.2019р. у справі відкрито провадження та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження. 04.03.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в засідання не з`явився, повідомлений належним чином, що підтверджується підписами в судовій розписці, в матеріалах справи є заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав та просив його задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] та третя особа [PERSON] позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не визнали та заперечували проти його задоволення. Крім того, представник просила застосувати строк позовної давності до заявлених позивачем вимог, оскільки до майнового поручителя [PERSON] з 2010р. ніхто не звертався з вимогами щодо стягнення заборгованості. Звернувшись до суду у 2012р. до [PERSON] про стягнення заборгованості, банк перервав строк позовної давності у спорі з відповідачем щодо погашення останньою кредитної заборгованості, але шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що у справі №1527/4153/12 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, 16.01.2014р. Суворовським районним судом м.Одеси ухвалено рішення, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором №ML-502/069/2007 від 19.12.2007 року, станом на 25.01.2012 року у загальному розмірі 1771382 (один мільйон сімсот сімдесят одну гривню триста вісімдесят дві) гривні 00 копійок, з яких: 74129,47 доларів США, що за курсом НБУ становить 592279,60 грн. заборгованість за кредитом, 34932,37 доларів США, що за курсом НБУ становить 279102,65 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 900000,00 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотків; а також сплачені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 3219,00 гривень\~\~ (а.с.29-31). Дане рішення набрало законної сили 28.01.2014 р. Вказаним рішенням по встановлено, що 19 грудня 2007 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір №ML-502/069/2007, згідно якого банк надав йому кредит в сумі 75000,00 доларів США на споживчі цілі під 5,99% річних, при цьому відповідач зобов`язався повернути ці грошові кошти у строк до 19.12.2022 року, щомісяця здійснюючи погашення заборгованості та сплачуючи проценти за користування кредитними ресурсами. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 19.12.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] (далі-іпотекодавець) було укладено договір іпотеки №РМL-502/069/2007, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно житлову квартиру [ADDRESS] (далі - предмет іпотеки). Предметом іпотеки забезпечено всі зобов`язання позичальника перед іпотекодержателем по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями кредитного договору №ML-502/069/2007 від 19.12.2007р.. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В, зареєстровано в реєстрі за №2779 (а.с.15-24). 26 листопада 2010 року між публічним акціонерним товариство «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», у відповідності зі статтею 1 нової редакції Статуту АТ «ОТП Банк», зареєстрованого 30.06.2009 року, погодженого НБУ 18.06.2009 року, реєстраційний № 273, та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н та договір відступлення права вимоги №б/н, згідно яких, у відповідності ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України, АТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-502/069/2007,від 19.12.2007 року та договором іпотеки № ML-502/069/2007,від 19.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В. 19.12.2007 року, номер за реєстром 2779, укладеним між [PERSON] ., яка діяла від імені [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк». Відповідно до ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст.514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права АТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №ML-502/069/2007,від 19.12.2007р. та до [PERSON] за договором іпотеки №ML-502/069/2007 від 19.12.2007р. Згідно п.1.1. частини №2 кредитного договору, позичальник зобов`язаний своєчасно повернути суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, визначені у кредитному договорі. Порядок виконання боргових зобов`язань за кредитним договором встановлений пунктом 1.5. (з підпунктами) частини № 2 кредитного договору. Зокрема, відповідно до підпункту 1.5.1. частини № 2 кредитного договору, погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток № 1 до кредитного договору), шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на рахунок. Нараховані в порядку, передбаченому кредитним договором, проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, передбачений в Графіку повернення Кредиту та сплати процентів. Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України). Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] вказану суму кредиту. У свою чергу відповідач прийняв кредитні кошти, використавши їх за призначенням, але грошові зобов`язання щодо погашення кредиту належним чином не виконав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. \~20.08.2013 року приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис (Р-6184), яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] яка є майновим поручителем [PERSON] за кредитним договором №ML-502/069/2007. У виконавчому написі вказано, що зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 19.12.2007 року приватним нотаріусом Носенко О.В. (Р-2779), передане в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк». Строк за який проводиться стягнення з 19.12.2007 року по 26.11.2010 року (а.с.5). Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 04.04.2019р. у справі №523/9412/18\~визнано виконавчий напис №6184 від 20.08.2013 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, таким, що не підлягає виконанню (а.с.35-40. Відповідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є спра-ведливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно норм статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Наразі усі права кредитора за кредитним договором та договором забезпечення належать позивачу - ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Відповідно до статей 526, 1054, частини 2 статті 1050 ЦК України зобов`я-зання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених до-говором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу другого глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору ( частини перша, друга статті 1054 ЦК України ). Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид за-безпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у во-лодінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Згідно з положеннями ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного \~\~виконання \~\~боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення \~\~на \~предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку з пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ст.589 ЦК України). Відповідно до норм статті 39 Закону України «Про іпотеку» реалізація майна за рішенням суду може здійснюватися шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Зако-ну. \~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до вимог ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Постановою головного державного виконавця Другого Суворовського відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області від 26.12.2018 року виконавче провадження № 35831245 з виконання виконавчого листа №1527/4153/12, виданого 05.02.2014р. повернуто стягувачу через відсутність у боржника [PERSON] майна, на яке можливо звернути стягнення (а.с.32). Постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області від 22.12.2018 року виконавче провадження № 55892887 з виконання\~виконавчого напису № 6184 від 20.08.2013 року закінчено та виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с.34). Оскільки рішенням Суворовського районного суду м.Одеси було встановлено суму боргу за кредитним договором від 19.12.2007 року № №ML-502/069/2007 у розмірі 1771382,00 грн. та судові витрати в сумі 3219,00 грн, то наявність боргу в такому розмірі не підлягає доказуванню у відповідності до ст.82 ЦПК України, а тому обґрунтованою є підстава щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рамках цієї суми заборгованості. \~ \~ \~ \~Щодо вимоги відповідача про застосування строків позовної давності до вимог, пред`явлених позивачем до [PERSON] , слід зазначити таке. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист,\~для здійснення якого\~встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом\~можливостей для\~припинення порушення,\~відновлення права\~або захисту\~права іншими\~способами,\~які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п`ята статті 267 ЦК України). Як вбачається, з матеріалів справи, кредитний договір № ML-502/069/2007 укладено між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 19.12.2007 року з кінцевим терміном повернення кредиту до 19.12.2022 року (а.с.6). 20.08.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. на підставі пункту 19 частини першої статті 34, статей 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 за заявою банку, було вчинено виконавчий напис № 6184 про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] (а.с.33). Заборгованість рішенням суду від 16.01.2014р. визначено станом на 25.01.2012 року у загальному розмірі 1771382 (один мільйон сімсот сімдесят одну гривню триста вісімдесят дві) гривні 00 копійок, з яких: 74129,47 доларів США, що за курсом НБУ становить 592279,60 грн. заборгованість за кредитом, 34932,37 доларів США, що за курсом НБУ становить 279102,65 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 900000,00 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотків; а також сплачені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 3219,00 гривень. \~\~ (а.с.29-31). Як вище зазначено рішенням суду виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню та дії щодо примусового звернення стягнення на предмет іпотеки припинені закінченням виконавчого провадження № 55892887 від 22.12.2018р. на підставі вказаного рішення суду. Звертаючись із позовом 04.06.2019р., позивачем заявлено вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором в сумі, визначеній рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 16.01.2014 року. Суд враховує, що вжитий банком спосіб позасудового захисту свого порушеного права, а саме звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса, до визначених статтями 263, 264 ЦК України підстав зупинення чи/або переривання позовної давності не належить. Однак до часу визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню право банку щодо задоволення своїх майнових вимог за рахунок переданого в іпотеку майна порушено не було, а було захищено чинним у вказаний період виконавчим написом нотаріуса. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом в постанові від 14 липня 2020р. у справі № 128/2176/18, 25 березня 2019 року у справі № 161/19329/13-ц (провадження № 61-39634св18) та від 18 грудня 2019 року у справі № 450/18/15-ц (провадження № 61-17556св18). \~ \~ \~ \~Відповідно до\~вимог\~ст.76\~ЦПК\~України доказами\~є\~будь-які\~дані,\~на\~підставі\~яких суд\~встановлює\~наявність\~або відсутність\~обставин\~(фактів),\~що\~обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення\~учасників\~справи,\~та\~інших\~обставин,\~які\~мають\~значення для\~вирішення\~справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими\~і\~електронними доказами; 2)\~висновками\~експертів; 3) показаннями свідків. Належними є\~докази,\~які\~містять\~інформацію щодо\~предмета\~доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що\~підтверджують\~заявлені вимоги\~чи\~заперечення або\~мають інше\~значення\~для розгляду\~справи\~і\~підлягають встановленню\~при\~ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають\~право\~обґрунтовувати належність\~конкретного\~доказу\~для підтвердження\~їхніх\~вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами\~ч.1\~ст.95\~ЦПК\~України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази\~\~за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими,\~доказаними,\~а тому підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки ті обставини, які викладені позивачами в обґрунтування своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Крім того, відповідно до ч.1 ст.144 ЦПК України з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1921,00 грн. (а.с.1).

Outcome: approved