Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.10.2009 року і від спільного подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулася з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, відповідач проживає окремо, має власні інтереси, які суперечать інтересам позивача, спільний побут відсутній, сторони більше не мають бажання продовжувати сімейні стосунки як подружжя. Додатково пояснила, що вони проживають окремо один до одного, тривалий час не підтримують сімейних відносин. Зазначила, що їхня сімя остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сімї є неможливим та недоцільним. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на мотиви такого, та доповнив, що позивач проживає в Німеччині близько року, а тому вони з відповідачем проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть і не підтримують жодних відносин. Позивач вважає, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сімї відсутні. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечив, зазначивши, що подружнє життя у відповідача із позивачем не склалося, вони тривалий час проживають окремо один від одного, протягом якого відносин не підтримують, тому просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 23.10.2009 року у виконавчому комітеті Конопницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, актовий запис №04 (а.с.7), і від спільного подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного близько року, не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків нема. Суд приймає до уваги позицію представника відповідача про визнання позову і бажання відповідача, згідно пояснень його представника, розірвати шлюб, оскільки згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сімї неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. З огляду на те, що представник позивача просив усі судові витрати залишити за позивачем, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволення позову з відповідача судові витрати.

Outcome: approved