Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO], який після розірвання між сторонами шлюбу постійно мешкав разом з позивачкою та знаходився на її утриманні. При цьому відповідач на підставі рішення суду сплачував на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] до досягнення ним повноліття. На час подачі позову син [PERSON] досяг повноліття та продовжує навчання в учбовому закладі, являючись учнем 12-го класу із заочною формою навчання Купянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №12 Купянської міської ради Харківської області. Посилаючись на вищезазначені обставини позивачка вважає, що син [PERSON] в дійсний час потребує на отримання матеріальної допомоги від відповідача, але відповідач ніякої матеріальної допомоги не надає, хоча за своїм сімейним та матеріальним станом, а також станом свого здоровя відповідач спроможний надавати таку допомогу. У звязку з чим в поданій заяві позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу щомісяця, починаючи з дня подачі позову та до закінчення сином навчання, але не пізніше досягнення ним 23-хрічного віку. Справу просила розглянути без її участі. Відповідач позов визнав в повному обсязі, справу просив розглянути без його участі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, згідно ст.198 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Крім того, згідно ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Також, згідно ч.2 ст.200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Із наданих позивачкою доказів (а.с.5-17) судом встановлено, що сторони дійсно перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO], який після розірвання між сторонами шлюбу постійно мешкав разом з позивачкою та знаходився на її утриманні. При цьому відповідач на підставі рішення суду сплачував на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] до досягнення ним повноліття. Крім того в дійний час син [PERSON] перебуває на утриманні у позивачки, так як позивачка за власні кошти забезпечує сина харчуванням та придбанням одягу, в тому числі й зимового, надає кошти для проїзду до навчального закладу. При цьому відповідач постійно працює, інших утриманців не має, хронічними хворобами не страждає. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що при таких обставинах позов підлягає задоволенню, так як судом встановлено, що відповідач дійсно не надає матеріальної допомоги на утримання своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, хоча за своїм сімейним та матеріальним станом, а також станом свого здоровя відповідач спроможний надавати таку допомогу. Вирішуючи позов таким чином суд вважає необхідним відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 487 грн.20 коп. На підставі викладеного, ст.ст.180-184,191,198-201 СК України,

Outcome: approved