Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з неї заборгованість за кредитним договором №ML-0220752008 від 23.05.2008 року в сумі 11736559 гривень 44 копійки, а також стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість в сумі 4357 грн. 22 коп. за договором кредитування поточного рахунку (овердрафт) №022319081 від 23.05.2008 року. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 23 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-0220752008 згідно умов якого, ЗАТ «ОТП Банк» надало [PERSON] кредит в сумі 250000 доларів США строком по 23 травня 2018 року. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору №ML-0220752008 від 23.05.2008 року, в неї виникла заборгованість за договором, яка станом на 04.06.2013 р. становить 330147 доларів США 70 центів (еквівалентно 2638870,57 грн. за курсом НБУ на день розрахунку) та 9097688,87 гривень пені за прострочення виконання зобов'язання, що разом становить 11736559 гривень 44 копійки. Також 23.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір №022319081 про кредитування поточного рахунку, за яким [PERSON] було встановлено ліміт овердрафту в 6200 гривень під зобов'язання повернути суму кредиту в межах ліміту та сплатити плату за користування кредитом. Проте у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов вказаного договору в неї виникла заборгованість за договором в розмірі 4357 грн. 22 коп. станом на 22.05.2013 року. Як вказує позивач, на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.05.2011 року та у відповідності ст.ст. 512,514,1077,1078,1082,1084 ЦК України, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг» набуло право вимоги за договором №ML-0220752008 від 23.05.2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON]. Також згідно з умовами договору факторингу від 27.01.2012 року та у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг» прийняло право вимоги за договором №022319081 про кредитування поточного рахунку (овердрафт) від 23.05.2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON]. Оскільки відповідач в добровільному порядку погашати заборгованість за кредитними договорами відмовляється, на вимоги щодо погашення заборгованості не реагує, то позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача поданий позов підтримала та просила про його задоволення з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позов подано позивачем після спливу строку позовної давності, який на думку відповідача має обчислюватись з дня направлення їй банком вимоги про дострокове повернення кредиту - з 13.04.2010 року, яка банком не була відкликана, а отже відповідач вважає, що саме з цієї дати в банку виникло право на подачу позову, який в свою чергу позивачем подано 16.12.2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволення позовних вимог. Також відповідач вважає, що ТОВ «ОТП Факторинг» не є належним позивачем у справі, оскільки ним не подано жодного документу, який свідчив би про наявність фактичного боргу відповідача та підтверджував би суми, зазначені в розрахунках заборгованості. Виходячи з вказаного, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та не доведеними належними доказами, на підставі чого просила в позові відмовити повністю. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом достовірно встановлено, 23 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-0220752008 згідно умов якого, ЗАТ «ОТП Банк» надало [PERSON] кредит в сумі 250000 доларів США строком по 23 травня 2018 року. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору №ML-0220752008 від 23.05.2008 року, в неї виникла заборгованість за договором, яка станом на 04.06.2013 р. становить 330147 доларів США 70 центів (еквівалентно 2638870,57 грн. за курсом НБУ на день розрахунку) та 9097688,87 гривень пені за прострочення виконання зобов'язання, що разом становить 11736559 гривень 44 копійки. Також 23.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір №022319081 про кредитування поточного рахунку, за яким [PERSON] було встановлено ліміт овердрафту в 6200 гривень під зобов'язання повернути суму кредиту в межах ліміту та сплатити плату за користування кредитом. Проте у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов вказаного договору в неї виникла заборгованість за договором в розмірі 4357 грн. 22 коп. станом на 22.05.2013 року. Вказані обставини в судовому засіданні сторонами визнані та не оспорювались, відповідач [PERSON] заперечувала проти позовних вимог лише з підстав пропуску позивачем строків позовної давності, відсутності в позивача права на звернення до суду з даними вимогами та розміру пені, який відповідач вважає можливим та просила суд зменшити через те, що розмір пені значно перевищує розмір основного боргу. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.05.2011 року та у відповідності ст.ст. 512,514,1077,1078,1082,1084 ЦК України, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг» набуло право вимоги за договором №ML-0220752008 від 23.05.2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON]. Також згідно з умовами договору факторингу від 27.01.2012 року та у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг» прийняло право вимоги за договором №022319081 про кредитування поточного рахунку (овердрафт) від 23.05.2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON]. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як встановлено з кредитного договору (п. 2) №ML-022/075/2008 від 23.05.2008 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], датою остаточного повернення кредиту визначено 23.05.2018 року, а отже саме ця дата є строком настання виконання зобов'язання за даним кредитним договором, яки має використовуватись для обчислення строку позовної давності. Виходячи з викладено, твердження відповідача [PERSON] про сплив строку позовної давності є необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам закону, а отже не може бути прийнято судом до уваги. Аналогічне слід зазначити і щодо договору №022319081 про кредитування поточного рахунку, за яким [PERSON] було встановлено ліміт овердрафту в 6200 гривень під зобов'язання повернути суму кредиту в межах ліміту та сплатити плату за користування кредитом, оскільки пунктом 15.2 цього договору встановлено, що він діє до повного виконання кредитного договору №ML-022/075/2008 від 23.05.2008 року і є його невід'ємною частиною (п. 15.3) (а.с. 47). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 3 ст. 533 ЦК України визначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Суд критично ставиться до заперечень відповідача щодо відсутності в позивача права на звернення до суду та не доведення позивачем розміру заборгованості, оскільки таке спростовується матеріалами справи, а саме право звернення позивача ґрунтується на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.05.2011 року та договору факторингу від 27.01.2012 року, за якими ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг» набуло право вимоги за договором №ML-0220752008 від 23.05.2008 року і право вимоги за договором №022319081 про кредитування поточного рахунку (овердрафт) від 23.05.2008 року, укладеними між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON]. В свою чергу твердження відповідача про відсутність в позивача доказів нарахування відсотків за договором кредиту спростовується розрахунками заборгованості, поданими позивачем (а.с.106-159). Таким чином, враховуючи викладене вище, суд вважає позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 2638870 гривень 57 копійок та суму заборгованості за договором кредитування поточного рахунку в сумі 4357 гривень 22 копійки. Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 9097688,87 гривень пені за прострочення виконання зобов'язання при розмірі основної заборгованості в 2638870,57 гривень. Згідно ч.1 та 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З вказаного вбачається, що розмір пені в чотири рази перевищує розмір основної заборгованості, а тому суд, виходячи з принципів справедливості та розумності, враховуючи заяви відповідача щодо можливості зменшення розміру пені, вважає правильним зменшити розмір пені до 5000000 гривень 00 копійок. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, сплачені позивачем, підлягають стягненню з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: partial