Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Товариство з додатковою відповідальністю «Мукачівський пивоварний завод» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [PERSON] працював на товаристві водієм-експедитором, з ним було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до якого відповідач взяв на себе відповідальність за забезпечення зберігання доручених йому матеріальних цінностей. В період з 13.09.2014 року по 22.10.2014 року [PERSON] перебував у відрядженні на автомобілі Магнум 440, реєстраційний номер [NUMBER], для перевезення вантажів за маршрутом Мукачево-Горохів-Луцьк-Н.Каховка-Київ-Вінниця-Погребище-Рогатин-Чортків-Мукачево. Під час даного рейсу відповідач перебував в нетверезому стані, допустив пошкодження ввіреного йому автомобіля, розтратив кошти, отримані ним за перевезення вантажів. Всього, внаслідок порушення договору про повну матеріальну відповідальність, відповідачем під час вказаного рейсу завдано товариству матеріальну шкоду, а саме 21398,56 грн. - кошти, отримані ним за перевезений вантаж та невнесені ним в касу підприємства, та 3400 грн. - шкода, завдана внаслідок пошкодження автомобіля. Під час проведення відповідної перевірки відповідач визнав дану суму матеріальної шкоди, погодився її відшкодувати і частково це зробив, а саме відшкодував шкоду в сумі 3000 грн. Таким чином, невідшкодованою залишається завдана відповідачем матеріальна шкода в сумі 21 798,56 грн., яка складається з 18 398,56 грн. неповернутих коштів та 3400 грн. за пошкодження автомобіля. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 21398,56 грн. Оскільки для визначення розміру завданої шкоди позивачем проводилась експертиза, вартість якої становить 150 грн., просить дані витрати, а також витрати по сплаті судового збору також стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Пояснила, що факт перебування відповідача у трудових відносинах з позивачем підтверджено матеріалами справи, даний факт визнається самим відповідачем в судовому засіданні. Під час перевірки відповідач також визнавав факт заподіяння ним матеріальної шкоди товариству, зобов'язався повністю відшкодувати матеріальну шкоду, просив надати йому відстрочку. Він частково шкоду відшкодував, що також є свідченням визнання ним вказаних обставин. В тому, що підприємству завдано матеріальну шкоду саме внаслідок неналежного виконання своїх обов'язків працівником [PERSON], немає ніяких сумнівів, оскільки під час відрядження відповідач неодноразово перебував в нетверезому стані, допускав до керування автомобілем сторонніх осіб, порушив умови договору про повну матеріальну відповідальність. Відповідач в судовому засіданні спочатку пояснив, що не визнає ні заявлені до нього позовні вимоги, ні обставини справи, вважає, що представник позивача повинен все довести. В подальшому відповідач визнав, що ним завдана підприємству шкода в сумі 3000 грн. внаслідок пошкодження автомобіля. Факт пошкодження автомобіля на цю суму він визнає і дану суму вже відшкодував. В іншій частині вимог не визнає, оскільки всі отримані кошти за перевезення вантажів під час відрядження він витратив на пальне та запчастини до автомобіля, нічого підприємству не винен. Під час надання пояснень в судовому засідання відповідач то визнавав факти отримання ним коштів за перевезення вантажів, то заперечував їх, то пояснював, що не пам'ятає. Пояснив, що він дійсно працював на ТДВ «Мукачівський пивоварний завод» водієм, перебував у відрядженні по маршруту, вказаному в позові. За час відрядження він перевозив різні вантажі, за них отримував кошти, скільки саме - не пам'ятає. За отримані кошти він купляв паливо та запчастини до автомобіля. Після повернення з відрядження він писав пояснення щодо факту спричинення ним шкоди підприємству. Зокрема ним написано пояснення від 24.10.2014 року, в якому вказано, що під час відрядження в Миколаївській області він підібрав своїх знайомих, колишніх працівників пивзаводу, які просили довезти їх додому. З ними він неодноразово вживав алкогольні напої, були випадки втрати ним свідомості. Ті особи бачили факт отримання ним коштів, і одного разу, коли він прокинувся після чергового вживання алкоголю, він виявив зникнення коштів в сумі 12300 грн. Крім того, один з тих осіб з його карточки заправляв без його відома автомобіль. Вказані обставини зазначені ним в поясненні і вони відповідають дійсності. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та пояснив, що вимоги позивача є нічим не обґрунтовані і не підтверджені. Відповідач визнає тільки факт заподіяння шкоди внаслідок пошкодження автомобіля на суму 3000 грн. і дану шкоду він відшкодував повністю. Можливо відповідач і наніс підприємству іншу матеріальну шкоду, однак вона нічим не доведена. Акт товарознавчої експертизи, на який посилається позивач, не може вважатися належним доказом, оскільки нічим не підтверджені повноваження особи, що проводила цю експертизу, термін дії ліцензії закінчився. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] 16.07.2014 року прийнятий на роботу в ТДВ «Мукачівський пивоварний завод» на посаду водія-експедитора, цього ж дня з ним укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Вказаний факт підтверджується копією наказу № 43-к від 16.07.2014 року (а.с. 5), копією договору від 16.07.2014 року (а.с. 6), та копією особової картки працівника, даний факт також визнається відповідачем в судовому засіданні. Відповідно до договору про повну матеріальну відповідальність [PERSON] займав посаду, безпосередньо пов'язану з зберіганням, обробкою, перевозкою чи застосуванням в процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей, прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання доручених йому підприємством матеріальних цінностей, зобов'язався дбайливо ставитися до переданих йому цінностей та приймати міри до уникнення нанесення шкоди, та інше. Згідно ст. 130 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Стаття 131 цього Кодексу передбачає, що працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Відповідно до ст. 134 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей, а також коли шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. Відповідно до актів прийняття-передачі від 09.08.2014 року [PERSON] прийняв автомобіль Магнум 440, реєстраційний номер [NUMBER], та причіп, реєстраційний номер [NUMBER], в технічно справному стані. В період з 13.09.2014 року по 22.10.2014 року [PERSON] перебував у відрядженні на автомобілі Магнум 440, реєстраційний номер [NUMBER] для перевезення вантажів за маршрутом Мукачево-Горохів-Луцьк-Н.Каховка-Київ-Вінниця-Погребище-Рогатин-Чортків-Мукачево. Даний факт також визнається відповідачем. Згідно акту розслідування витрат коштів, причин поломок автомобіля та знаходження в нетверезому стані водія [PERSON] у відрядженні з 13.09.2014 року по 22.10.2014 року, який складено комісією 24.10.2014 року, встановлено відсутність коштів в сумі 21398,56 грн., які відповідач повинен був внести в касу підприємства після відрядження, виявлені пошкодження автомобіля, відсутність деякий деталей до нього, встановлено факт вживання відповідачем алкогольних напоїв під час відрядження. (а.с.7). Відповідно до письмових пояснень, наданих відповідачем директору ТДВ «Мукачівський пивоварний завод» на час проведення відповідної перевірки (а.с. 12, 14), [PERSON] визнавав, що він не вніс після відрядження в касу підприємства кошти в сумі 21 398,56 грн., під час відрядження в автомобілі разом з ним їхали сторонні особи, з якими він неодноразово вживав алкогольні напої, перебував в стані алкогольного сп'яніння, мали місце випадки зникнення в нього ввірених йому грошей. В судовому засіданні відповідач підтвердив, що викладені в поясненні факти відповідають дійсності, хоча наявність боргу перед підприємством заперечив. Факт отримання відповідачем коштів в період відрядження підтверджується також звітом про відрядження, написаним власноручно відповідачем (а.с. 13). Викладені в даному звіті обставини відповідають дійсності, що підтвердив відповідач в суді. Згідно прибуткового касового ордеру № 3060 від 05.11.2014 року відповідач [PERSON] вніс в касу підприємства 3000 грн. в якості відшкодування завданих ним підприємству збитків (а.с. 56). Цим самим підтверджується факт визнання відповідачем обставин спричинення ним матеріальної шкоди підприємству. В зв'язку з цим суд вважає доведеним, що відповідачем внаслідок неповернення ввірених йому коштів завдано підприємству матеріальної шкоди в сумі 21398,56 грн., дана шкода частково ним відшкодована в сумі 3000 грн., а тому невідшкодованою залишається матеріальна шкода в сумі 18398,56 грн. Як на доказ розміру шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля, позивач посилається Акт № 027 товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, відповідно до якого вартість ремонтних робіт складає 3400 грн., (а.с. 9), однак даний документ не може бути прийнятий судом, як належний доказ, виходячи з наступного. З Акту вбачається, що експертиза проведена 27.11.2014 року експертом [PERSON], на підставі ліцензії [NUMBER] від 01.10.1998 року. При цьому, як вбачається з копії ліцензії, доданої до Акту, видана вона державному підприємству «Авто-Мукачево» 01.10.1998 року, строк дії ліцензії становить три роки. Будь-яких відміток чи інших даних щодо продовження строку дії ліцензії немає, в зв'язку з спливом трьох річного строку її дії вона не являється дійсною (а.с 10). Разом з тим, відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав факт, що ним завдано підприємству матеріальну шкоду внаслідок пошкодження автомобіля на суму 3000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи визнання відповідачем факту заподіяння ним шкоди підприємству внаслідок пошкодження автомобіля на суму 3000 грн. суд вважає даний факт доведеним. Таким чином, розмір матеріальної шкоди, завданий відповідачем внаслідок пошкодження автомобіля, становить не 3400 грн., як це вказує позивач, а тільки в сумі 3000 грн. Відповідно загальний розмір шкоди, завданий відповідачем підприємству під час виконання трудових обов'язків, становить 21 398,56 грн. (18398,56+3000=21398,56). У позовній заяві позивач вказує, що підприємству завдано шкоду в сумі 21798,56 грн. (18398,56+3400=21798,56), однак просить стягнути з відповідача шкоду в сумі 21 398,56 грн. Враховуючи заявлені позивачем вимоги суд вважає, що вони підлягають до задоволення, оскільки сума, яку просить стягнути позивач, повністю відповідає сумі, яка встановлена судом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. При цьому, оскільки судом не прийнято до уваги акт товарознавчої експертизи, на відповідача не можуть були покладені витрати в сумі 150 грн., понесені позивачем на її проведення.

Outcome: approved