Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї третини заробітньої плати (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з часу звернення до суду. А також стягувати аліменти на її утримання, як дружини, з якою проживає дитина до досягнення трьох років, в розмірі 2270,00 грн. щомісячно, починаючи з часу звернення до суду до досягнення сином трьох років, а саме до [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі з 07.02.2013. Від даного шлюбу в них народилися діти: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , які проживають та перебувають на її матеріальному утриманні. Спільне сімейне життя у них не склалося, і з лютого 2021 року сторони припинили спільне проживання, позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, однак шлюб ще не розірвано. Забезпечення дітей усім необхідним відбувається повністю за рахунок позивачки, оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. А тому вона вимушена звернутися в суд з даним позовом. Крім того, [PERSON] вважає, що також має право на утримання з боку відповідача [PERSON] , як дружина, з якою проживає дитина до досягнення трьох років, а тому просить суд стягувати з останнього аліменти на її утримання в розмірі 2270,00 грн. щомісячно та до досягнення сином трьохрічного віку. Позивачка до судового засідання подала письмову заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подавав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України (а.с.34). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 27.05.2021 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання за участю сторін в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. 01.07.2021 позивачка подала письмову заяву про проведення судового засідання у її відсутності, позов підтримала. Не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи (а.с.35). Від відповідача будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень не поступало, як і не повідомляв він про причини своєї неявки в судові засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 07.02.2013, який зареєстрований виконкомом Войнилівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.02.2013 (а.с.4). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 25.06.2013 та [NUMBER] від 25.09.2018 (а.с.8,9). У відповідності до довідки від 26.02.2021, виданої Войнилівською селищною радою ОТГ Калуського району Івано-Франківської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зняті з реєстрації за адресою [ADDRESS] у звязку з вибуттям до нового місця проживання [ADDRESS] на постійне місце проживання з 26.02.2021. (а.с. 10, 11) Відповідно до довідки № 3 від 02.03.2021, виданої виконавчим комітетом Сарненської міської ради, [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні їх неповнолітніх дітей та в утриманні дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку. Оцінка суду: врахувавши позицію позивачки, висловлену в її позовній заяві, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що неповнолітні діти: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , проживають з нею. Відповідач проживає окремо, участь в їх утриманні не бере, тому вона просить стягувати з нього аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дітей. Як вбачається із змісту позовної заяви, відповідач являється здоровою, працездатною особою, їздить на заробітки до республіки Чехія, інших осіб на утриманні не має. Від відповідача будь-яких заперечень чи спростувань з приводу викладених у позові обставин до суду не поступало, тому суд бере до уваги доводи позивачки про те, що відповідач має систематичний заробіток та може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей слід стягнути аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, і вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, суд заначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що у сторін від шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю [PERSON] у [ADDRESS] . Остання здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому одержати будь-які доходи позбавлена можливості, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Державної допомоги недостатньо для її забезпечення та забезпечення сина. Таким чином, оскільки малолітня дитина сторін проживає з позивачкою, то вона має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, фізично здоровий. Аналізуючи встановлені у справі обставини в їх сукупності та, враховуючи той факт, що відповідач не довів та не обґрунтував свою неспроможність сплачувати аліменти на дружину, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дружини, на утриманні та вихованні якої знаходиться одна дитина, яка не досягла трьохрічного віку, та потребує постійного материнського догляду та ще одна неповнолітня дитина, суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для утримання позивачки. В решті позову відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах стягнення суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат: згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 1816,00 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268, 282, 289, 430 ЦПК України, суд

Outcome: approved