Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

сторони в шлюбі з 21.11.1995р., мають двоє дітей: Тараса, 1998р.н. і Захара, 2003р.н. \~ \~ \~ \~ [PERSON] 09.07.2018р. звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивував тим, що спільне життя з відповідачкою не склалось, вона не поважала його як чоловіка, тому часто сварились та конфліктували, інше, що понад пять років не підтримують подружніх стосунків, сімя розпалась, просив розірвати шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, 28.09.2018р. подав заяву в якій просить про розірвання шлюбу та про розгляд справи у його відсутність (а.с.24). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, 18.09.2018р. подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що життя з відповідачем не склалось, він зраджував їй у подружній вірності, вони часто сварились, бувало розходились і проживали окремо, що зараз припинили подружні стосунки, з березня 2018р. спільно не проживають, примирення неможливе, просила розірвати шлюб, справу розглядати у її відсутності (а.с.23). Фіксація судового процесу технічними засобами згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, просили про розгляд справи у їх відсутність, суд дійшов висновку про ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Із змісту позову, із свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження (а.с. 2-3, 6) убачається, що сторони в шлюбі з 21.11.1995р., мають двоє дітей: Тараса, 1998р.н. і Захара, 2003р.н. \~ \~ \~ \~ Як видно із змісту позову, із відзиву відповідачки [PERSON] на позовну заяву від 18.09.2018р. та заяви позивача [PERSON] від 28.09.2018р. (а.с. 2-3, 23, 24), сторони припинили подружні стосунки, з березня 2018р. спільно не проживають, обоє просять про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин порушуватиме їх права на особисту свободу, суд задоволює позов. Відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки в користь позивача 704 грн. 80 коп. судових витрат.

Outcome: approved