Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи - Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про визнання недійсним договору купівлі-продажу. В позові зазначено наступне: рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області у справі №2-815/11 від 01.06.2011 на користь [PERSON] стягнуто з [PERSON] заборгованість в сумі 168 697,62 грн. Постановою Державного виконавця ВДВС Бердянського МУЮ Запорізької області від 21.07.2011 в межах виконавчого провадження №45276768 накладено арешт на все майно [PERSON] та заборонено його відчуження. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 21.08.2018 у справі №22-ц778/896/18 встановлені обставини щодо накладання арешту на все майно [PERSON] . Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 06.06.2012 у справі №2-2000/11 на користь ТОВ «Український промисловий банк» з [PERSON] та [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 1 222 368, 26 грн., за договором поруки від 01.09.2008 №50/Zпор-08. 12.10.2012 постановою державного виконавця ВДВС Бердянського МУЮ Запорізької області відкрито виконавче провадження №ВП 34687821 з виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 06.06.2012 у справі №2-2000/11 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Укрпромбанк» 1 222 368,26 грн. За договором про передавання в управління непроданих активів від 05 вересня 2013 року №31-Л право вимоги за Кредитним договором №50/КВ-08 від 19 червня 2008 року та Договором іпотеки від 19.06.2008 перейшло ТОВ ІК ІФГ «Капітал», про що ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17.04.2014 за справою №2-2000/11 вирішено замінити позивача з ТОВ «Український промисловий банк» на ТОВ «ІК ІФ «Капітал». Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14.05.2015 у справі №2-2000/11 [PERSON] заборонено виїжджати за кордони України. У власності [PERSON] знаходиться квартира за адресою [ADDRESS] , в якій [PERSON] належить 1/4 квартири, в якій він проживає. Разом з іншими співвласниками [PERSON] передав скою квартиру в іпотеку в «ОТП Банк» під отримання одним зі співвласників [PERSON] кредиту в сумі 3 146 360 (три мільйони сто сорок шість тисяч триста шістдесят) грн. 74 коп. Кредит в сумі 3 146 360 (три мільйони сто сорок шість тисяч триста шістдесят) грн. 74 коп. сплачено не було, у зв`язку з чим, рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21.12.2018 за справою №2/310/1321/18 звернуто стягнення на неї шляхом примусового продажу. 01.04.2015 [PERSON] звернувся до ВДВС Бердянського МУЮ Запорізької області з заявою, в якій вказав, що в квартирі, в якій він проживає, належне йому майно відсутнє, а все майно в квартирі належить [PERSON] , яка є матір`ю його дружини та приклав копію договору купівлі-продажу від 29.12.2008. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу від 29.12.2008, укладений між [PERSON] і Товарною біржею «Регіональний арбітраж», є недійсним з наступних підстав: Від імені Продавця договір укладено не уповноваженою особою. Відповідно до Розділів «Преамбули договору» та «реквізити сторін» Договору купівлі-продажу від 29.12.2008 від імені продавця «Товарна біржа «Регіональний арбітраж» ЄДРЮОФОП 35536380 підписано директором [PERSON] , але відповідно до даних статистики отриманих в Управління статистики Запорізької області, директором вказаного товариства з 2007 року до 2009 року була [PERSON] , яка одночасно була учасником товариства з часткою 50% статутного фонду. Іншим учасником з часткою 50% статутного фонду був [PERSON] , який на теперішній час займає посаду заступника Бердянської районної адміністрації. Директор Товарної біржі «Регіональний арбітраж» [PERSON] не підписувала спірний договір купівлі-продажу від 29.12.2008, а договір підписано невідомою неуповноваженою особою, яка не мала від імені юридичної особи Товарна біржа «Регіональний арбітраж» жодних повноважень. Відповідно ч.2, 3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Товарна біржа «Регіональний арбітраж» в особі уповноваженого органу не підписувала, не виконувала оспорюваний договір (відсутній акт приймання-передачі предмету договору і отримання грошей за нього), та волевиявлення Продавця не відповідає умовам Договору купівлі-продажу від 29.12.2008. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Крім того, Договір купівлі-продажу від 29.12.2008 вчинено без наміру створення правових наслідків. Згідно ст.659 ЦК України право продажу товару належить його власнику. Відповідно до балансу Товарна Біржа «Регіональний арбітраж» складеного 31.12.2008 (через два дні після оспорюваного договору) та підписаного директором [PERSON] в 2008 році Товарна Біржа не володіла майном на суму Договору, укладеного з [PERSON] - 22920 грн. Відповідно до п.4.2 Договору купівлі-продажу від 29.12.2008 Покупець зобов`язаний сплатити за придбаний товар 20% попередньої оплати, що складає 4584 грн., але за звітом про фінансові результати за 2008 рік, підписаного директором [PERSON] за весь рік Товарна біржа не отримала жодної гривні, що вказує на відсутність такого договору в реальному часі. З урахуванням відсутності товару у власності продавця, відсутності волевиявлення продавця щодо його відчуження - продавець не мав наміру передати покупцю товар, а покупець не мав наміру сплатити за нього (відсутній доказ сплати покупцем за товар), у зв`язку з чим вказаний договір є фіктивним та повинен бути визнаний недійсним. Таким чином, [PERSON] , знаючи про наявність щодо нього боргів на суму більш ніж один мільйон гривень, та примусового звернення стягнення на належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS] , з метою ухилення від примусового звернення на рухоме майно, яке знаходиться в ній, у змові з матір`ю його дружини [PERSON] , створив завідомо недостовірний договір купівлі-продажу від 29.12.2008 та надав його ВДВС Бердянського МУЮ Запорізької області, чим порушив право ТОВ ІК ІФГ «Капітал» та [PERSON] на примусове виконання рішень суду щодо стягнення з [PERSON] на їх користь боргу, що є складом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України та ст. 382 КК України. Згідно ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. З 17.08.2018 в Бердянському ВП ГУНП в Запорізькій області знаходиться досудове розслідування кримінального провадження за ч.1 ст.382 КК України ЄРДР 1201808013002741 (слідчий Хорішко Д.В.) за заявою ТОВ ІК ІФГ «Капітал» щодо [PERSON] , який з метою ухилення від виконання судового рішення надав 01.04.2015 та 20.05.2018 до ВДВС Бердянського МУЮ Запорізької області підроблені документи про те, що рухомі речі, які знаходяться у належних йому приміщеннях: [ADDRESS] та [ADDRESS] , належать його сину [PERSON] та матері його жінки [PERSON] , але за статистичною звітністю продавця юридичної особи продавець-фірма жодного разу не мала майна на таку суму та грошей за них, а директори, вказані на договорах, не відповідають дійсним директорам продавця. За п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Особливістю статусу заінтересованої особи може бути те, що така особа не мала й не має права власності чи речового права на предмет правочину, не оспорює право власності жодного з учасників правочину на передане згідно з ним майно, не вимагає визнання за собою права власності на майно й не претендує на те, щоб майно в натурі було передане їй у володіння. Мета заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається здійснення реституції за правочином, - приведення саме сторін недійсного правочину до стану, який вони мали до вчинення правочину. Підстава її вимог - власний, обгрунтований, приватний цивільний інтерес заінтересованої особи до такого юридичного факту, як перебування предмета правочину (об`єкта цивільного права) у конкретної особи чи перебування будь-якого з учасників правочину в певному правовому становищі, якщо до суду з позовом про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування реституції звертається не сторона правочину, а інша заінтересована особа. Відповідно до ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звернути стягнення на рухомі речі, які належать боржникові, та наявність обставин щодо належності речі іншій особі перешкоджає державному виконавцю звернути стягнення на таке майно. З урахуванням того, що з 2012 року [PERSON] в добровільному порядку не сплачено жодної гривні, в примусовому порядку стягнуто менше, ніж 5000 грн. з 1 200 000 грн. боргу, то метою звернення ТОВ ІК ІФГ «Капітал» з позовом про недійсність Договору купівлі-продажу від 29.12.2008 є недійсність договору та можливість звернення стягнення на рухоме майно, яке знаходиться в квартирі за адресою: [ADDRESS] , а спосіб захисту порушених прав є найбільш ефективним. Позивач стверджує, що [PERSON] не вперше намагається приховати належне йому майно та ввести в оману жителів міста Бердянська, привласнюючи їх кошти та майно: 01.06.2015 між [PERSON] (в особі [PERSON] ) та ФОП [PERSON] було укладено Договір оренди нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , яке було арештовано державним виконавцем та з 01.06.2015 ФОП [PERSON] безпідставно сплачував [PERSON] орендну плату, які він приховував від кредиторів. У 2018 році до орендаря-ФОП Тільки Р .М. від кредиторів [PERSON] направлений позов про стягнення заборгованості кредиторам [PERSON] та [PERSON] на суму 700 000 грн. (за безпідставне користування приміщенням 01.06.2015). 05.04.2017 між [PERSON] в особі [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , яке протизаконно вибуло з-під арештів з боржника [PERSON] В 2018 році до ФОП [PERSON] від кредиторів [PERSON] пред`явлено позов про стягнення 154 000 грн. за безпідставне користування приміщенням. З метою виведення майна, яке належить [PERSON] у власності, між ним та його сином [PERSON] було створено фіктивний спір щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , за яким потай від кредиторів було прийнято рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.02.2014 за справою №310/11035/18, яке було скасовано за апеляційною скаргою [PERSON] постановою Апеляційного суду Запорізької області від 21.08.2018 у справі №22-ц778/896/18. З метою виведення майна, яке належить [PERSON] у власності, між ним та ФОП [PERSON] було укладено договір відчуження автомобіля Mitsubishi Colt, держ. номер [NUMBER] , який знаходиться в заставі у АТ «Приватбанк» та прийнято рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10.11.2015 за справою №310/10941/14-в, яке було скасовано за апеляційною скаргою кредитора АТ «Приватбанк» постановою Апеляційного суду Запорізької області від 26.04.2016 за справою №22ц/778/2248/16. З 2015 року щодо [PERSON] порушені численні кримінальні провадження, які знаходяться на стадії досудового розслідування в Бердянському відділі ГУНП Запорізької області. З 03.03.2015 за ч.1 ст.382 КК України до ЄРДР №12015080130000866, (слідчий Нікітенко Н.Г. щодо здавання [PERSON] в оренду належної йому квартири за адресою: [ADDRESS] , отримання орендної плати з 2015 року по теперішній час та приховування її від державного виконавця. Підстава подання ВДВС Бердянського МУЮ Запорізької області. З 04.07.2014 ЄРДР №12014080130002902 за ч. 1 ст. 358 КК України (слідчий Хорішко Д.В.) про підроблення актів вводу в експлуатацію нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] , який діяв від імені свого сина [PERSON] (будівля була побудована [PERSON] в 2010-2011 роках на гроші, отримані від кредиторів та подальшому з метою виведення її з-під арештів, за підробленими деклараціями на введення в експлуатацію переоформлено на [PERSON] ) Підстава заявник [PERSON] . З 17.09.2016 ЄРДР №12016080130004546 за ч.2 ст.342 КК України (слідчий Мащенко Р.О., Котляр Г.В.) про чинення опору державному виконавцю [PERSON] під час проведення виконавчих дій за адресою: м. Бердянськ, Калиновий проїзд, 25, щодо виконавчого провадження за стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ІК ІФГ «Капітал» заборгованості. Підстава подання ВДВС Бердянського МУЮ Запорізької області. З 17.08.2018 за ч.1 ст.382 КК України ЄРДР №1201808013002741 (слідчий Хорішко Д.В.) щодо [PERSON] , який з метою ухилення від виконання судового рішення надав 01.04.2015 та 20.05.2018 до ВДВС Бердянського МУЮ Запорізької області підроблені документи про те, що рухомі речі, які знаходяться у належних йому приміщеннях: [ADDRESS] та [ADDRESS] , належать його сину [PERSON] та матері його жінки [PERSON] , але за статистичною звітністю продавця юридичної особи продавець-фірма жодного разу не мала майна на таку суму та грошей за них, а директора, вказані на договорах, не відповідають дійсним директорам продавця. З 15.12.2018 за ч.1 ст.388 КК України ЄРДР №1201808013002757 (слідчий Хорішко Д.В.) щодо [PERSON] , який розтратив належний йому автомобіль Mitsubishi Colt, держ. номер [NUMBER] , який знаходився в заставі АТ «Приватбанк» та під арештом накладеним ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.05.2011 за справою №2-181/10. Представник відповідача направив до суду заперечення по суті позову, в яких зазначив наступне: згідно позову позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29.12.2008, укладений між Товарною біржею «Регіональний арбітраж» та [PERSON] . Беручи до уваги вимоги ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до норм ст.257 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки. По-перше, відомо, що договір купівлі-продажу було укладено 29.12.2008 між Товарною біржею «Регіональний арбітраж» та відповідачем [PERSON] . По-друге, 01.04.2015 відповідачем [PERSON] на ім`я начальника відділу ДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області Васильчишиної В.М. було подано заяву, згідно якої повідомлено, що за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] , знаходиться майно належне [PERSON] , тобто належного йому майна в квартирі не має. На підтвердження зазначеного, разом з заявою долучено до матеріалів виконавчого провадження належним чином завірену копію договору купівлі-продажу майна від 29.12.2005. По-третє, позивач став стороною виконавчого провадження 17.04.2014, коли відповідно до ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17.04.2014, було замінено сторону у виконавчому провадженні (ТОВ «Український промисловий банк» на ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»). Тобто, позивач знав про відкрите державними виконавцями ВДВС Бердянського МУЮ виконавче провадження з квітня 2014 року. Відповідно, перебіг позовної давності щодо вимоги про визнання недійсним вказаного договору купівлі-продажу почався з квітня 2015, коли заява відповідача була прийнята відділом ДВС. Таким чином, до суду позивач мав можливість звернутися протягом трьох років, а саме не пізніше квітня 2018 року, однак звернувся 31.12.2018, отже за межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України. Згідно з ч. 3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно,

Outcome: dismissed