Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.04.2011 року і від спільного подружнього життя мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка 19.03.2014 року звернулась з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, так як між ними не було взаєморозуміння, кожен з них мав свій погляд на життя, на побут, на виховання дитини, на відношення до сімейних обов'язків, чому вони вже тривалий час не підтримують сімейних відносин та проживають окремо один від одного. Шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на мотиви такого та доповнила, що вони із відповідачем з січня 2014 року проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть і не підтримують жодних відносин, а їх шлюб існує формально, оскільки вона вже певний час живе з іншим чоловіком. Категорично наполягає на тому, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сім'ї відсутні, вона втратила до відповідача хороші почуття, чому просить позов задовольнити. Відповідач проти розлучення не заперечив, зазначивши, що подружнє життя із позивачкою не склалося, тому просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 30.04.2011 року у Залізничному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №103, від шлюбу мають малолітню доньку. Також встановлено, що сторони з січня 2014 року проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки, а відповідачка фактично створила нову сім'ю з другим чоговіком. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї Висоцьких неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved