Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач [PERSON] 12.05.2021 року звернувся у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за зареєстрованим місцем його проживання - у квартирі [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що відповідач був зареєстрований у вказаній квартири зі згоди позивача, однак з 2019 року фактично у ній не проживає. Позивач стверджує, що він є власником квартири [ADDRESS] , котру 18.07.2013 року придбав на підставі відповідного правочину. Відповідач не є членом сім`ї позивача, зокрема являється йому братом, а в 2019 році він переїхав проживати в іншу місцевість, забрав свої особисті речі. Тому, із посиланням на норми ст. 405 ЦК України, позивач вказує про припинення у відповідача права користування житловим приміщенням у згаданій вище квартирі, так як він не є членом його сім`ї, хоча і був зареєстрований там свого часу за його згодою. Позивач звертає увагу суду також на ту обставину, що відповідач, будучи зареєстрованим у належній йому квартирі та фактично проживаючи за іншою адресою, не являючись при цьому членом його сім`ї, тим самим чинить йому перешкоди, зокрема порушує його право власності щодо вказаної квартири, тобто право вільно нею користуватись і розпоряджатись, так як добровільно відмовляється знятися з реєстрації, хоча може зареєструвати своє місце проживання за місцем фактичного перебування, а також унеможливлює звернення позивача за отриманням пільг по оплаті житлово-комунальних послуг та вирішення питання про відчуження квартири. Відтак позивач, виходячи з положень ст. ст. 16, 383, 391, 405 ЦК України, був змушений звертатись до суду із даним позовом, у котрому обрав спосіб захисту - визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідач у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] до нього про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не подав. Заяви та клопотання учасників справи. Від позивача 12.05.2021 року одночасно із пред`явленням його позову надійшла заява про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] , для їх допиту. Від позивача 22.06.2021 року за вх. № 11953 через канцелярію суду із встановленням його особи надійшла заява про проведення підготовчого засідання у цій справі за його відсутності. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 26.05.2021 року, після отримання інформації про зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування) відповідача, який у цьому позові не має статусу підприємця, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі - приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області за адресою: м. Стрий, вул. Т. Шевченка, буд. 89, 22.06.2021 року о 11.30 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 22.06.2021 року підготовче провадження у цій справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Задоволено заяву про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] .. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду даної справи по суті - приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області за адресою: м. Стрий, вул. Т. Шевченка, буд. 89, 21.07.2021 року о 12.00 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 21.07.2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, постановлено проводити заочний розгляд даної справи та ухвалення у ній заочного рішення. Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання по їх справі, котре призначалось на 21.07.2021 року о 12.00 год., про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження. У судове засідання щодо розгляду даної справи по суті з`явився позивач, а також свідки [PERSON] та [PERSON] .. Відповідач у таке судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У своєму рішенні у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський Суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами житлового характеру, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із зазначенням відповідних доказів. Судом встановлено, що позивач є власником квартирі [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу квартири, укладеним 18.07.2013 року та посвідченим того ж дня приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Мірчук Л.І., номер у реєстрі: 2663 (копія міститься у справі, а. с . 8-9), та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу: 6457760, дата та час формування: 18.07.2013 року, номер запису про право власності: 1717562 (копія міститься у справі, а. с. 10). Відповідач 27.10.2016 року зареєструвався у належній позивачу квартирі з його дозволу. Згідно акту огляду реєстрації та проживання відповідача у [ADDRESS] , складеного комісією ОСББ «Юлія» 06.05.2021 року (копія міститься у справі, а. с. 5), відповідач у зазначеній квартирі хоча й зареєстрований, однак з 2019 року не проживає та здійснює оплату за надані комунальні послуги. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є головою ОСББ «Юлія» та проживає по-сусідству, надала покази, згідно з котрими відповідач у 2019 році виїхав з належної позивачу квартири [ADDRESS] у невідомому напрямку, забрав свої особисті речі, після чого туди на постійне місце проживання не повертався, там не проживає. Під час проживання у зазначеному житлі відповідач вів антигромадський спосіб життя, зловживав правилами добросусідства, у зв`язку з чим на нього постійно надходили скарги мешканців будинку. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка проживає по-сусідству, надала покази, згідно з котрими відповідач у 2019 році виїхав з належної позивачу квартири [ADDRESS] у невідомому напрямку, забрав свої особисті речі, після чого туди на постійне місце проживання не повертався, там не проживає. Отже, відповідач з 2019 року за своєю добровільною згодою не проживає за зареєстрованим у встановленому порядку своїм місцем проживання у [ADDRESS] , а фактично виїхав на постійне місце проживання в іншу місцевість. Крім того встановлено, що позивач не веде спільного господарства з відповідачем та не вважає останнього членом своєї сім`ї. Норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Про зазначене також йдеться у ст. ст. 316, 317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 16, 386, 387 та 391 вказаного Кодексу власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, або якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Висновок суду за результатами розгляду справи. Оскільки відповідач, який не є членом сім`ї позивача як власника квартири [ADDRESS] , відсутній у такому житлі понад один рік, так як зі своєї добровільної згоди не проживає у вказаній квартирі з 2019 року в силу фактичного проживання в іншому житлі в іншій місцевості, то його право користування житловим приміщенням у згаданій вище квартирі слід вважати припиненим, а його самого слід визнати такими, що втратив право користування цим житловим приміщенням. У свою чергу, припинення права користування відповідача житловим приміщенням у згаданій квартирі надасть можливість усунути позивачу перешкоди вільно ним користуватись та розпоряджатись, зокрема й звернутись за отриманням пільг по оплаті житлово-комунальних послуг, а також скористатись іншими можливостями власника об`єкта нерухомого майна, пов`язаного з його використанням та розпорядженням, що у повній мірі буде справедливим по відношенню до останнього. Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією № 25 від 11.05.2021 року (оригінал наявний у справі, а. с. 1), слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, зокрема в силу ухвалення заочного рішення на користь позивача, покласти на відповідача. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved