Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Теофіпольська селищна рада, як орган опіки та піклування, діючи в інтересах малолітнього [PERSON] , звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , 2018 року народження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, що виразилося у веденні нею аморального способу життя, вживання алкоголю. [PERSON] народила дитину у пологовому відділені Теофіпольської районної лікарні. Після пологів, у зв`язку із складними життєвими обставинами дитину за заявою матері від 21.11.2018 року тимчасово було влаштовано в Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини. Розпорядженням голови Теофіпольської районної державної адміністрації від 27.05.2019 року №87 [PERSON] було повернуто на виховання матері - [PERSON] 13 квітня 2020 року Розпорядженням голови Теофіпольської райдержадміністрації дитину [PERSON] було відібрано від матері та тимчасово влаштовано в сім`ю громадян, оскільки влаштувати хлопчика в державний заклад на період карантину не було змоги. Мати [PERSON] тим часом покращила свої житлово - побутові умови та після обстеження умов проживання [PERSON] був знову повернутий в сім`ю матері 20 травня 2020 року. Дана сім`я з квітня 2020 року перебувала на обліку служби у справах дітей як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. Впродовж року з цією особою проводилася профілактична робота щодо належного виконання батьківського обов`язку, здійснювалися виїзди по місцю проживання, обстежувалися умови проживання даної сім`ї та надавалася гуманітарна допомога. Незважаючи на систематичний контроль та профілактичну роботу працівників служби у справах дітей, [PERSON] продовжувала вести аморальний спосіб життя, вживати алкогольні напої, в результаті чого вчиняла сварки зі своїм співмешканцем, мало уваги приділяла вихованню сина, часто залишала його без нагляду. На зауваження та прохання змінити свій спосіб життя реагувала неадекватно. 5 квітня 2021 року на адресу служби у справах дітей надійшло повідомлення від сектору поліцейської діяльності № 1 ВП № 2 ХРУП ГУНП про жорстоке поводження з дитиною або загрозою його вчинення. В ході перевірки сектором поліції було встановлено, що [PERSON] по місцю свого проживання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в присутності свого малолітнього сина вчинила конфлікт зі своїм співмешканцем [PERSON] в ході якого ображала його нецензурною лайкою та нанесла йому удари рукою та ножем область обличчя, від чого співмешканець отримав тілесні ушкодження. По даному факту внесено відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 125 Кримінального кодексу України. [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ст..184 КУпАП (неналежне виконання батьківських обов`язків), тому органом опіки та піклування 08 квітня 2021 року було прийняте рішення про негайне відібрання [PERSON] , 2018 року народження від матері в зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дитини, дитину було відібрано від матері та влаштовано до КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини», де вона і знаходиться до цього часу. В ході судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві, та додатково пояснила, що при перевірках, які проводились Службою у справах дітей, продуктів харчування не було, іграшок було мало. Після того як повідомили, що [PERSON] нанесла тілесні ушкодження ножем співмешканцю, Службою у справах дітей було вжито заходи щодо негайного відібрання дитини - [PERSON] , 2018 року народження від матері в зв`язку з загрозою його життю та здоров`ю. Дитину було влаштовано у комунальне некомерційне підприємство «Теофіпольська багатопрофільна лікарня» Теофіпольської селищної ради для проходження медичного огляду, після чого влаштовано до КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини», де вона і знаходиться до цього часу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно була поганою мамою, зловживала алкоголем, та вела аморальний спосіб життя. Вказала, що з 29 травня 2021 року по даний час перебуває в реабілітаційному центрі від Церкви ХВЄ «Ковчег», виправилась, не вживає алкоголю, бажає розпочати нове життя, тому просить не позбавляти її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Представник Хмельницького обласного спеціалізованого будинку дитини в судове засідання не з`явився. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у його відсутності. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] народила [PERSON] в Теофіпольській районній лікарня, де вона працює педіатром, і вона взяла її під свій супровід. [PERSON] курила та зловживала спиртним. Неодноразово вона бачила її в Теофіполі, та на її запитання щодо дитини, відповідала, що залишилася з співмешканцем або дядьком. Одного разу, коли дитина захворіла, викликали швидку та привезли їх в лікарню, але [PERSON] втекла разом з дитиною через вікно. Вона була присутня під час того, як дитину вилучали з сім`ї, в будинку була антисанітарія, з продуктів харчування були тільки якісь крупи, дитину годували не тим, чим потрібно. Везли [PERSON] в лікарню без матері, але він не запитував про неї, і жодного разу не згадав про матір. Вказала, що [PERSON] вже позбавили батьківських прав відносно старшого сина [PERSON] , однак [PERSON] ніяких висновків не зробила. Зазначила також те, що сама [PERSON] відстає у психічному розвитку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює старостою Волице-Польового старостату Теофіпольської селищної ради, після народження другої дитини [PERSON] її доглядала, а через деякий час почала вживати спиртне. Коли вони приходили в якості понятих, в будинку було брудно, іграшок у дитини вона не бачила, приносили молоко і хліб, оскільки не було продуктів харчування. Зазначила також, що [PERSON] часто залишала дитину саму або на своїх знайомих. Свідок [PERSON] пояснила, що 29 травня 2021 року [PERSON] прийшла до них в реабілітаційний центр Церкви ХВЄ «Ковчег», який знаходиться в с.Верхнів, вул..Польова, 1, Іваничівського району Волинської області та все розповіла про те, як у неї відібрали [PERSON] , вона вважала себе поганою матір`ю. Зазначила, що у жіночому реабілітаційному центрі, де вона несе служіння наставника, з [PERSON] неодноразово проводилися бесіди, які пішли їй на користь, її поведінка покращилася, на зауваження почала адекватно реагувати, не було ніяких обманів, спроб крадіжок, спроб втечі з центру також не було, [PERSON] бажає змінити своє життя на краще. Пояснила, що заклад, в якому перебуває [PERSON] - це велика територія, вільного виходу в місто вони не мають. Вказала також, що у них є сиротинець і вони заберуть [PERSON] туди, поки [PERSON] буде проходити ресоціалізацію. Свідок [PERSON] , 1966 року народження, пояснила, що коли вона познайомилася з [PERSON] , то [PERSON] в неї забрали, саме вона допомагала їй відновити втрачені документи, зазначила, що дійсно [PERSON] неналежно себе поводила, однак в даний час, після поселення до реабілітаційного центру, сильно змінилася, перестала вживати спиртні напої, бажає виховувати свого сина. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідачка є матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19 листопада 2018 року Теофіпольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Відомості про батька до актового запису про народження внесені зі слів матері, що вбачається з витягу № 00030265654 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Також судом встановлено, що відповідачка неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітнього сина - [PERSON] , 2018 року народження, дана обставина підтверджується повідомленням про жорстоке поводження з дитиною або загроза його вчиненню, яке надійшло на адресу Сектору служби у справах дітей Теофіпольської ОТГ 5 квітня 2021 року від сектору поліцейської діяльності № 1 ВП № 2 ХРУП ГУНП. В ході перевірки сектором поліції було встановлено, що [PERSON] по місцю свого проживання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в присутності свого малолітнього сина вчинила конфлікт зі своїм співмешканцем [PERSON] в ході якого ображала його нецензурною лайкою та нанесла йому удари рукою та ножем область обличчя, від чого співмешканець отримав тілесні ушкодження. По даному факту було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст..125 Кримінального кодексу України (нанесення умисного легкого тілесного ушкодження). Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї проживання дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах від 06 квітня 2021 року комісією було проведено обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] , що опинився в складних життєвих обставинах та за результатами перевірки прийнято рішення про негайне його вилучення та тимчасове влаштування в Теофіпольську багатопрофільну лікарню. Органом опіки та піклування в особі Теофіпольської селищної ради 08 квітня 2021 року було прийняте рішення №91 про негайне відібрання [PERSON] , 2018 року народження від матері в зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дитини, дитину було відібрано від матері та влаштовано до КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини», де вона і знаходиться до цього часу. У висновку №601/02-40 від 09 квітня 2021 року Теофіпольської селищної ради вказано, що на виконання рішення виконавчого комітету Теофіпольської селищної ради №91 від 08 квітня 2021 року у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дитини [PERSON] , [INFO] було відібрано від матері органом опіки та піклування та влаштовано в Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини. У цьому ж висновку Теофіпольська селищна рада пропонує Теофіпольському районному суду позбавити батьківських прав [PERSON] , 1999 року народження відносно малолітнього сина - [PERSON] , 2018 року народження. З довідки-характеристики №11 від 06 квітня 2021 року вбачається, що [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони: не працює, не приділяє своєму сину [PERSON] , 2018 року народження уваги стосовно харчування, виховання, та догляду, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя. Санітарний стан будинку незадовільний, в будинку влаштовує п`янки, на зауваження медпрацівника та старости не реагує. З довідки про склад сім`ї №47 від 07 квітня 2021 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та її син - [PERSON] , [INFO] на родження. [PERSON] неодноразово на протязі 2020 - 2021 років була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.ч.1, 2 ст. 184 КУпАП «Невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей», за ст..183 КУпАП «Завідомо неправдивий виклик соціальних служб», за ч.2 ст.44-3 КУпАП «Перебування в громадських будинках без засобів індивідуального захисту», та за ст..152 КУпАП «Порушення державних стандартів у сфері благоустрою населених пунктів», що підтверджується довідкою №688 від 05 квітня 2021 року Сектору поліцейської діяльності №1 відділу поліції №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). У ст. 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема, встановлено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно довідки №13 від 04.08.2021 року, виданої президентом Волинського Обласного Благодійного Фонду «Ковчег», [PERSON] , [INFO] з 29 травня 2021 року по даний час перебуває в реабілітаційному центрі від Церкви ХВЄ «Ковчег» за адресою [ADDRESS] . За час перебування в реабілітаційному центрі [PERSON] не вживала алкоголю, тютюну і наркотичних препаратів, зарекомендувала себе людиною слухняною, врівноваженою, старанною, з великим бажанням в серці - виправитись і розпочати нове життя. Згідно довідки №15 від 01.10.2021 року, виданої пастором Церкви ХВЄ «Ковчег», [PERSON] дійсно перебуває в реабілітаційному центрі Церкви ХВЄ «Ковчег», який знаходиться в с.Верхнів, Іваничівського району Волинської області з 29 травня 2021 року по теперішній час. Оскільки відповідачка недостатньо опікується сином, наслідком чого є періодичне погіршення побутових умов її проживання, але щиро бажає виправитись та розпочати нове життя, суд вважає, що позбавлення її батьківських прав є передчасним. Разом з тим, враховуючи малий проміжок часу, який пройшов після відібрання дитини органом опіки та піклування з поміщенням її до дитячого будинку до часу розгляду справи, внаслідок чого неможливо зробити однозначний висновок щодо зміни своєї поведінки та ставлення до виховання дитини, суд вважає за доцільне, з метою захисту прав самої дитини, відібрати малолітнього сина [PERSON] від матері [PERSON] та передати його Теофіпольській селищній раді, як органу опіки та піклування. При цьому суд звертає увагу відповідача на ту обставину, що у разі ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню сина вона може бути позбавлена батьківських прав у судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: partial