Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

ТОВ «Вердикт Фінанс» звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де, уточнивши позовні вимоги, просить суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №0315/0608/71-122 від 03 червня 2008 року, на суму 136834,24 доларів США, що за курсом НБУ на 30 квітня 2013 року є еквівалентом 1093716,07 грн., на підставі договору іпотеки №0315/0608/71-122-Z-1 від 03 червня 2008 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 136,0 кв.м., житловою площею 68,9 кв.м., на користь ТОВ «Вердикт Фінанс», шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в процедурі виконавчого провадження, встановивши початкову ціну продажу на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Одночасно позивач просить виселити та зняти з реєстраційного обліку [PERSON] та його неповнолітню дитину [PERSON] , а також [PERSON] та її неповнолітню дитину [PERSON] , які зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та [PERSON] укладений кредитний договір №0315/0608/71-122.Відповідно до умов даного договору банк зобов`язувався надав позичальнику кредит у розмірі 83700,00 доларів США, на строк з 03 червня 2008 року по 05 травня 2011 року, позичальник, в свою чергу, зобов`язувався в порядку та на умовах, що визначені цим договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі. В той же день, 03 червня 2008 року, в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, ВАТ «Сведбанк та [PERSON] уклали договір іпотеки №0315/0608/71-122-Z-1. Відповідно до умов даного договору предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , яка, згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Вавілон», оцінюється в 174896,00 грн. 02 лютого 2012 року ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» уклали договір про відступлення прав за іпотечними договором. Відповідно до умов даного договору, сторони домовились, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, одночасно відступаються права вимоги за договором забезпечення. Таким чином, ТОВ «Вердикт Фінанс» набуло право вимоги по кредитному договору №0315/0608/71-122 від 03 червня 2008 року та договору іпотеки №0315/0608/71-122-Z-1 від 03 червня 2008 року. Позивач наголошує на тому, що ВАТ «Сведбанк» свої зобов`язання за кредитним договором №0315/0608/71-122 від 03 червня 2008 року виконав, надавши відповідачеві кредит в розмірі 83700,00 доларів США. Разом з тим, [PERSON] зобов`язання за вказаним кредитним договором №0315/0608/71-122 від 03 червня 2008 року належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 30 квітня 2013 року, у нього виникла заборгованість у розмірі 136834,24 доларів США, що за курсом НБУ на 30 квітня 2013 року є еквівалентом 1093716,07 грн. На підставі ст. 35 Закону України «Про іпотеку», позивач направив на адресу відповідача вимогу про усунення порушення та про погашення заборгованості за кредитним договором, з попередженням, що у випадку не виконання даних вимог, ТОВ «Вердикт Фінанс» буде змушений звернути стягнення на предмет іпотеки. Однак вищевказана вимога ТОВ «Вердикт Фінанс» відповідачем не виконана. За викладених обставин, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги. Сторони та третя особа, належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. При цьому, представником позивача [PERSON] подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Вердикт Фінанс». Представником третьої особи [PERSON] подано клопотання про розгляд справи без участі представника орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради за наявними у справі документами. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Лапшин В.В., подав заяву, в якій висловив думку про неможливість задоволення позовних вимог у зв`язку із необґрунтованістю та недоведеністю викладених вимог. При цьому зазначив, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження надання відповідачеві кредиту та розрахунку заборгованості на підтвердження виникнення суми заборгованості саме у розмірі 136834,24 доларів США. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Так, відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 03 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] укладений кредитний договір №0315/0608/71-122.Відповідно до умов даного договору банк зобов`язувався надав позичальнику кредит у розмірі 83700,00 доларів США, на строк з 03 червня 2008 року по 05 травня 2011 року, позичальник, в свою чергу, зобов`язувався в порядку та на умовах, що визначені цим договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,5%, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі (том 1 а.с. 7-10). В той же день, 03 червня 2008 року, в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, ВАТ «Сведбанк та [PERSON] уклали договір іпотеки №0315/0608/71-122-Z-1. Відповідно до умов даного договору предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] (том 1 а.с. 11-13). 02 лютого 2012 року ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» уклали договір про відступлення прав за іпотечними договором. Відповідно до умов даного договору, сторони домовились, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, одночасно відступаються права вимоги за договором забезпечення (том 1 а.с. 20-24). Позивач вказує на те, що ВАТ «Сведбанк» належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав [PERSON] кредит на суму 83700,00 доларів США, при цьому відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 30 квітня 2013 року, у нього виникла заборгованість у розмірі 136834,24 доларів США. 02 квітня 2013 року позивач направив на адресу відповідачів повідомлення з вимогою виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння ТОВ «Вердикт Фінанс», як обтяжувачу» протягом 30 днів з моменту отримання даної вимоги (том 1 а.с. 26-27). Вищевказана повідомлення-вимога отримана відповідачем під розпис 03 квітня 2012 року. Разом з тим, Верховний Суд 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц зазначав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.. Проте, в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем не надано суду жодних первинних документів або їх засвідчених копій, що могли б підтвердити факт видачі кредиту відповідачеві. Крім того, позивач не надав суду розрахунку заборгованості, який би включав в себе дані про період виникнення заборгованості. Виходячи із наведеного, суд вважає не доведеним саму наявність порушення відповідачем умов кредитного договору, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість у розмірі 136834,24 доларів США. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 12 іпотечного договору, за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: п. 12.1 за рішенням суду, а п. 12.2 у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса. Пунктом 12.3 іпотечного договору передбачено, що згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в пп. 12.3.1 та 12.3.2 цього пункту договору. Згідно із п. 12.3.2 іпотечного договору передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, що буде встановлена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до висновку незалежного експерта - суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджується сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. Із викладеного вбачається, що сторони іпотечного договору досягли домовленості про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя, про який просить суд позивач - шляхом продажу іпотекодержателем від власного імені предмета іпотеки третій особі. Відповідно до частина перша статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку», одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Цей Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону країни «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»). Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту. Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі №310/11024/15-ц (провадження №14-112цс19). У спірних правовідносинах продаж іпотекодержателем предмета іпотеки третій особі відповідно до статей 36, 38 Закону України «Про іпотеку» та згідно з умовами іпотечного застереження, визначеного у договорі іпотеки, є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Отже, позивач обрав неналежний спосіб захисту його прав іпотекодержателя. Зважаючи на викладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача в частинні звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах слід відмовити. Враховуючи, що вимоги позивача про виселення та зняття з реєстрації відповідачів є похідними від вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому в цій частині позову необхідно також відмовити. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, враховуючи положення статті 141 ЦК України, судові витрати слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed