Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 23 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк», банк) та [PERSON] було укладено кредитний договір ML-500/191/2006, за умовами якого банк надав\~позичальникові грошові кошти в сумі 64 300 доларів США з терміном повернення до 23 листопада 2024 року зі сплатою процентів за його користування в розмірі 5,49 % річних. Також, 23 листопада 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого останній зобовязався нести відповідальність як солідарний боржник за виконання [PERSON] умов кредитного договору. Зобовязання за кредитним договором відповідач [PERSON] не виконала, а тому у останній перед банком утворилася заборгованість в сумі 332 889,87 доларів США. 26 листопада 2010 року відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за вказаним кредитним договором. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості у розмірі 408\~465 (чотириста вісім тисяч чотириста шістдесят пять) доларів 31 цент США. Відповідач [PERSON] надав заперечення проти задоволення позовних вимог ПАТ «ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та зустрічну позовну заяву про визнання договору поруки за № SR 500/191/2006 від 23 листопада 2006 року припиненим з 25 березня 2008 року. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії\~суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 20 квітня\~ 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON]А. та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 042 693,77 гривень. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 січня 2016 року та ухвалу колегії\~суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 20 квітня\~\~ 2016 року в частині позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», [PERSON] про визнання поруки припиненою - скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Позивач: представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у судове засідання не зявився, повідомлявся, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилась, повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача [PERSON] до судового засідання призначеного на 20 листопада 2017 року надав заяву у якій зазначив, що просить розглядати справу у його відсутності, у позові ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором просить відмовити.Зустрічний позов [PERSON] про визнання поруки припиненою просить задовольнити. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 23 листопада 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір ML-500/191/2006, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 64 300 доларів США строком до 23 листопада 2024 року зі сплатою процентів за його користування в розмірі 5,49 % річних. 23 листопада 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній зобовязався нести відповідальність як солідарний боржник за виконання [PERSON]\~В.А. умов кредитного договору. 26 листопада 2010 року відповідно до договору факторингу до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за вказаним кредитним договором в сумі 332 889,87 доларів США. У звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 05 червня 2014 року становила 408 465,31 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 4 848 516,23 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 62 567,63 доларів США, заборгованість зі сплати процентів у сумі 25 274,37 доларів США, пені за період з 02 липня 2013 року до 30 травня 2014 року у сумі 320 623,31 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 3 805 823,31 гривень.\~\~ Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Відповідно до ст. 526 ЦК України \~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За\~правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом\~\~зобовязання (неналежне виконання). За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором\~у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як вбачається з матеріалів справи, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором (п. 4.1 договору поруки) (а.с. 22-24, т. 1). Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості з боржника, однак і в\~такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14,\~ який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 25 червня 2011 року звернулось до поручителя з досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором (вимога про усунення порушення) № 16107 (а.с. 28, т. 1), зі змісту якої вбачається, що на підставі п. 3.1 договору поруки, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вимагає достроково виконати боргові зобовязання позичальника за кредитним договором\~в повному обсязі, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання цієї вимоги, шляхом сплати на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишку заборгованості за кредитом - 62 567,63 доларів США, суму відсотків за користування кредитом - 25 274,37 доларів США. Оскільки строк дії поруки договором не визначено, відповідно до ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~вимоги до поручителя могли бути заявлені у межах шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання, забезпеченого порукою. Судом встановлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення боргу до [PERSON] та [PERSON] 16 квітня 2014 року. Таким чином, позов до поручителя [PERSON] подано банком після закінчення строку дії поруки, що є підставою для визнання поруки припиненою. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання договору поруки від 23 листопада 2006 року за № SR 500/191/2006 підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості з [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: approved