Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

сторони в шлюбі з 02.08.2008р., мають сина [PERSON] , [INFO] [PERSON] 08.07.2019р. звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивував тим, що подружнє життя з відповідачкою не склалось, через відсутність взаєморозуміння, вони часто сварились, інше, тому припинили подружні стосунки, проживають окремо, подальше збереження шлюбу недоцільне, просив розірвати шлюб. Ухвалою суду від 06.11.2019р. сторонам надано термін на примирення - три місяці. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 20.02.2020р. подав заяву в якій позов підтримав, просив розірвати шлюб, справу розглядати у його відсутності (а.с. 28). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 23.03.2020р. повідомила про можливість розгляду справи у її відсутності (а.с. 34). Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, просили про розгляд справи у їх відсутність, фіксація судового процесу технічними засобами згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Із змісту позову, із заяви [PERSON] до суду від 20.02.2020р., із свідоцтва про шлюб і копії свідоцтва про народження (а.с.9, 10) убачається, що сторони в шлюбі з 02.08.2008р., мають сина [PERSON] , [INFO] , тривалий час спільно не проживають та не підтримують подружні стосунки. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] , як видно із змісту позову та поданої до суду 20.02.2020р. заяви (а.с. 28), заперечує можливість відновлення подружніх стосунків з відповідачкою, просить про розірвання шлюбу. Відповідачка [PERSON] , як убачається із повідомлення від 23.03.2020р. (а.с.32), теж просить про розірвання шлюбу з позивачем. Заходи вжиті судом до примирення сторін позитивного наслідку не мають. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин суперечитиме їх інтересам та порушуватиме їх права, суд задоволює позов. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідачки в користь позивача слід стягнути 768 грн. 40 коп. судових витрат.

Outcome: approved