Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 березня 2017 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] / а.с.2,3/. Позивачка 30.05.2019 року звернулася з позовом в суд, в подальшому уточнивши позовні вимоги, та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, покликаючись на те, що спільне життя у них не склалося, вони виявились людьми з різними характерами та поглядами на життя. Народження сина також не пішло на користь сім`ї, відповідач життям сина не цікавиться, матеріально не допомагає, більше року проживає окремо та з того часу вони не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Вона втратила до відповідача хороші почуття, чому їх сім`я розпалася остаточно та примирення між ними неможливе. Позивачка в підготовчому судовому відмовилась від позовної вимоги щодо встановлення місця проживання дитини. В іншій частині позов підтримала повністю, дала пояснення аналогічно викладеним у позовній заяві, ствердила, що примиритися з відповідачем не бажає, а тому просила їхній шлюб розірвати. Відповідач підготовчому судовому засіданні позов визнав повністю та пояснив, що спільне життя у нього з позивачкою не склалося, вони виявились людьми з різними характерами та поглядами на життя, більше року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, чому примирення між ними не можливе. Просив шлюб розірвати. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений один із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 березня 2017 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] / а.с.2,3/. Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, виникали сварки, більше року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивачка та відповідач не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони більше року не проживають разом, з того часу не підтримують сімейних відносин, сторони втратили один до одного хороші почуття і помиритися не бажають, а тому цей шлюб слід розірвати. Крім цього, сторони ствердили про стійкий розлад у сім`ї, внаслідок чого збереження подружнього життя між ними є неможливе. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі ст.ст.12, 89, 200, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved