Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.05.2012 року, від шлюбу мають двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] [PERSON] звернувся з позовом до суду про розірвання шлюбу між ним та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося через різні погляди на сімейне життя та відсутність взаєморозуміння. Зазначив, що їхня сім`я остаточно розпалася, півтора року проживають окремо, не підтримують подружніх відносин і не ведуть спільного господарства. Переконаний, що шлюб носить лише формальний характер, а подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим та недоцільним. Ухвалою судді від 06.07.2020 р. позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 10.07.2020 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на мотиви такого. Відповідач, яка належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання, розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, в судове засідання повторно не з`явилася, причин неявки суду не повідомила. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони зареєстрували шлюб 11 травня 2012 року у Галицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 66, в якому мають двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також встановлено, що сторони півтора року проживають окремо, не ведуть спільного господарства і припинили сімейні стосунки. Позивач примирення вважає неможливим та просить розірвати шлюб. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати.

Outcome: approved