Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою, та уточнивши позовні вимоги просять суд ухвалити рішення, яким: 1) в інтересах [PERSON] : визнати незаконним розпорядження Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області від 10.08.2017 №251-р «Про направлення малолітньої [PERSON] , [INFO] до Миколаївського обласного будинку матері та дитини на повне державне забезпечення»; визнати незаконним розпорядження Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області від 13.04.2018 №117-р «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON] , [INFO] »; здійснити розподіл судових витрат; 2) в інтересах [PERSON] : визнати незаконною бездіяльність Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області, що полягає в не розгляді заяви [PERSON] від 16.04.2018 про призначення її опікуном [PERSON] , [INFO] , позбавленої батьківського піклування; визнати незаконним розпорядження Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області від 15.05.2018 №151-р «Про надання згоди на усиновлення малолітньої дитини позбавленої батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] »; здійснити розподіл судових витрат В обґрунтування позовних вимог позивачі покликаються на те, що [PERSON] є біологічною матір`ю [PERSON] , [INFO] . Дитина була народжена в пологовому будинку Новобузької ЦРЛ, звідки були виписані в с. Березнегуватське, під нагляд фельдшера і матері цивільного чоловіка [PERSON] - [PERSON] . Під час перебування у пологовому будинку працівники Новобузької райдержадміністрації відвідували [PERSON] та при цьому радили залишити новонароджену у пологовому будинку. У вказаній сім`ї не знайшла підтримкb з питань догляду за дитиною, у зв`язку з чим у [PERSON] , яка з дитинства страждала легкою розумовою відсталістю, виникло загострення хвороби, а тому вона 08.08.2017 змушена була написати заяву до Миколаївського обласного будинку матері та дитини про прийняття її дитини на час проходження нею лікування. Оскільки строку лікування не знала, а тому в заяві вказала максимальний 6 місячний строк. 10.08.2017 року на підставі вищевказаної заяви Новобузькою РДА було видано розпорядження №251-р «Про направлення малолітньої [PERSON] , [INFO] до Миколаївського обласного будинку матері та дитини на повне державне забезпечення». 15.09.2017 [PERSON] закінчила лікування і в усній формі зверталась до Миколаївського обласного будинку матері та дитини, Новобузької РДА та відповідного органу опіки та піклування щодо повернення дитини в сім`ю, проте такі позитивного результату не дали. За заявою [PERSON] поданою останньою за переконанням представників служби у справах дітей, рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 07.03.2018(набрало законної сили 09.04.2018) визнано недієздатною [PERSON] та призначено її опікуном [PERSON] . Строк дії рішення встановлено до 07.04.2020. Визнання [PERSON] стало підставою для надання малолітній [PERSON] статусу дитини позбавленої батьківського піклування., який остання отримала на підставі розпорядження відповідача від 13.04.2018 №117-р «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON] , [INFO] ». В цей же час [PERSON] зверталась до відповідача із заявами (від 16.04.2018 та 16.05.2018 відповідно) про призначення її опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] . Дане питання розглядалось лише на комісії з питань захисту прав дитини при Новобузькій райдержадміністрації 15.05.2018, яка відмовила позивачці у вирішені даного питання. Крім цього в поданій заяві від 16.04.2018 [PERSON] , як опікун [PERSON] , не надала згоду на усиновлення малолітньої [PERSON] 15.05.2018 малолітню [PERSON] було поставлено на облік дітей, що підлягають усиновленню та видано розпорядження Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області від 15.05.2018 №151-р «Про надання згоди на усиновлення малолітньої дитини позбавленої батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] », яким надано згоду на усиновлення вказаної малолітньої. 18.05.2018 [PERSON] та [PERSON] (які ще з 29.03.2018 перебували на обліку як кандидати в усиновлювачі) особисто познайомилися з малолітньою [PERSON] , [INFO] . В подальшому рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.01.2019, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 05.12.2019 та постановою Верховного Суду від 04.03.2020, усиновлено дитину [PERSON] , [INFO] . Змінено усиновленій прізвище « [PERSON] » на « [INFO] », по батькові « [PERSON] » на « [INFO] »., місце народження дитини вказано м. Миколаїв, Миколаївська область, Україна. Дату народження змінено з « [INFO] » на « [INFO] ». Ім`я дитини залишено без змін. Позивачі вважають що відповідачем при прийнятті вищевказаних незаконних рішень (розпоряджень) допущено бездіяльність виходячи з наступного. Так, розпорядженням Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області від 10.08.2017 №251-р «Про направлення малолітньої [PERSON] , [INFO] до Миколаївського обласного будинку матері та дитини на повне державне забезпечення» малолітню [PERSON] , всупереч Типовому положенню про будинок дитини, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 18.05.1998 №123, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.06.1998 за №372/2812, (яким визначено умови прийняття та виписування дітей до будинку дитини) направлено до будинку дитини на невизначений термін. В подальшому вказане стало перешкодою для повернення дитини матері після закінчення останньою лікування. Крім цього, Новобузька РДА всупереч встановленій компетенції зверталась із запитами щодо стану психічного здоров`я [PERSON] та в подальшому без згоди останньої поширювала вказані відомості третім особам. Що стосується розпорядження Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області від 13.04.2018 №117-р «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON] , [INFO] » то таке також не відповідає нормам закону оскільки не містить відомості про те, що воно приймалося за поданням служби у справах дітей. Крім цього у ньому не зазначені обставини, за яких [PERSON] залишилась без батьківського піклування та форма влаштування дитини (усиновлення, опука та піклування, патронат, прийомна сім`я, дитячий будинок). Крім цього, при розгляді заяви [PERSON] про призначення її опікуном малолітньої [PERSON] допущено бездіяльність, яка проявилась у нездійсненні акту обстеження житлових умов проживання останньої та ненаданні висновку про доцільність (недоцільність) встановлення опіки. Комісія з питань захисту прав дитини при Новобузькій РДА відмовила у призначенні [PERSON] опікуном з надуманих підстав та є необґрунтованою. Рішення комісії з питань захисту прав дитини, яке стало підставою для прийняття розпорядження Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області від 15.05.2018 №151-р «Про надання згоди на усиновлення малолітньої дитини позбавленої батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] » приймалося неправомочним складом, за наявності невирішеної заяви про призначення опікуна, а тому також є незаконним. Враховуючи наведене позивачі вважають, що незаконні рішення та бездіяльність відповідача сприяли тому, що малолітня [PERSON] не залишилась в сім`ї своєї біологічної матері [PERSON] і прабаби [PERSON] , була усиновлена чужим для неї подружжям [PERSON] . На разі, коли строк дії рішення суду, яким [PERSON] було визнано недієздатною сплив, остання не має жодних прав стосовно цієї дитини, хоча б могла самостійно виховувати свою дитину. Тому [PERSON] та [PERSON] змушені звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів від порушень з боку відповідачів. Відповідачем Новобузькою РДА Миколаївської області подано до суду відзив на позовну заяву, у якому категорично заперечуються позовні вимоги, обґрунтовуючи це тим, що розпорядження голови Новобузької районної державної адміністрації від 10.08.2017 року № 251-р «Про направлення малолітньої [PERSON] , [INFO] до Миколаївського обласного будинку дитини на повне державне забезпечення» було прийнято на підставі заяви матері дитини, [PERSON] , від 08.08.2017 року про тимчасове влаштування дитини до Миколаївського будинку дитини строком на 6 місяців, через необхідність лікування, написаної власноруч у трьох екземплярах та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00018496660 від 09.08.2017 року. В даному розпорядженні не було визначено строк перебування дитини в закладі та будь-які умови для повернення дитини матері. Таке розпорядження є типовим при вміщенні дітей до будинку дитини за заявою батьків на повне державне утримання, так як є підставою для вирішення фінансових питань утримання дітей в закладі за кошти держави. Таким чином прийняття даного розпорядження рунтувалося на законних підставах, волевиявленні матері дитини та прийнято в інтересах малолітньої [PERSON] , а саме з метою забезпечення належного догляду та виховання дитини на час лікування матері. Під час прийняття розпорядження голови Новобузької районної державної адміністрації від 13.04.2018 року № 117-р «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON] , [INFO] » Новобузька райдержадміністрація керувалася Законами України та Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язані з захистом прав дитини». Що стосується заяви [PERSON] від 16.04.2018 року то така виносилася на розгляд комісії з питань захисту прав дитини при Новобузькій райдержадміністрації двічі: 04.05.2018 року та 15.05.2018 року, рішення було прийнято на законних підставах з метою захисту прав та законних інтересів дитини. Тому позовна вимога визнати незаконною бездіяльність Новобузької районної державної адміністрації, що полягає у не розгляді заяви [PERSON] від 16.04.2018 року є безпідставною та такою що не відповідає дійсності. Так як опікуном [PERSON] (матері дитини) - [PERSON] згоди на усиновлення не надала, про що свідчить її заява від 16.04.2018 року, таку згоду надано органом опіки та піклування Новобузької районної державної адміністрації на підставі статті 221 Сімейного Кодексу України, пункту 6 Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року № 905, рішення комісії з питань захисту прав дитини від 15.05.2018 року, а саме видано розпорядження голови Новобузької райдержадміністрації Миколаївської області від 15.05.2018 року № 151-р «Про надання згоди на усиновлення малолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] » На підставі вищезазначених документів 15.05.2018 року малолітню дитину [PERSON] , [INFO] поставлено на облік дітей, що підлягають усиновленню в службі у справах дітей Новобузької райдержадміністрації. Рішенням Заводського районного суду від 21.01.2019 року малолітню [PERSON] , [INFO] усиновлено громадянами України. Статтею 224 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; особу дитини та стан її здоров`я; ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини. Дане рішення залишене без змін постановою Миколаївського апеляційного суду та постановою Верховного Суду від 04.03.2020року, а отже залишається чинним на даний момент часу. Відтак просить у задоволення такого позову відмовити у повному обсязі. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 22 липня 2020 року матеріали справи передано судді Ціпивко І.І. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 23.07.2020 позовну заяву [PERSON] та [PERSON] до Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області, про визнання незаконними рішення і бездіяльності органу державної влади прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справ постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 06.08.2020. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі. 20.08.2020 позивачами подано позовну заяву з уточненими позовними вимогами. 25 серпня 2020 року до суду надійшла заява представника [PERSON] , адвоката Павлова Юрія Володимировича про відвід судді при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] та [PERSON] до Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області, про визнання незаконними рішення і бездіяльності органу державної влади. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 10.09.2020 визнано відвід, заявлений представником [PERSON] , адвокатом Павловим Юрієм Володимировичем про відвід судді при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] та [PERSON] до Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області, про визнання незаконними рішення і бездіяльності органу державної влади - необгрунтованим. Передано цивільну справу до канцелярії суду для визначення іншого судді Новобузького районного суду Миколаївської області у порядку, встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України, для вирішення питання про відвід головуючому у справі судді Ціпивко І.І. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 15.09.2020 в задоволенні заяви представника [PERSON] , адвоката Павлова Юрія Володимировича про відвід судді Ціпивко Ірини Ігорівни при розгляді цивільної справи №481/956/20 (провадження №2/481/253/2020) - відмовлено. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 27.10.2020 задоволено клопотання представника позивачів про витребування доказів. Витребувано від Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області копії матеріалів погодження проекту розпорядження від 15.05.2018 №151-р «Про надання згоди на усиновлення малолітньої дитини позбавленої батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] ». Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 27.10.2020 закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] та [PERSON] до Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області, про визнання незаконними рішення і бездіяльності органу державної влади. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 10.11.2020 . Розгляд справи по суті відбувся 04.12.2020 за участі позивачів: [PERSON] та [PERSON] , їх представника адвоката Павлова Ю.В., представника відповідача [PERSON] . Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача, [PERSON] у судовому засіданні, позовні вимоги заперечила та просила у задоволенні таких відмовити з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначила, що бланк заяви про тимчасове влаштування дитини в будинок дитини затверджено Типовим положенням про будинок дитини. Позивачка [PERSON] в заяві від 08.08.2017 добровільно визначила строк перебування малолітньої [PERSON] в 6 місяців. Жодного упередженого ставлення до позивачів при прийнятті оскаржуваних розпоряджень не було. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи встановлені судом та відповідні їм правовідносини Відповідно до довідки виданої КНП «Новобузька центральна районна лікарня» за №102-01-11 від 24.02.2020 [PERSON] , [INFO] заходилась в пологовому відділені Новобузької ЦРЛ з 24.06.2017 по 30.06.2017. Пологи відбулися [INFO] о 14:00. Народжена доношена дитина жіночої статі. Породілля виписана 30.06.2020 в с. Березнігуватське, під нагляд фельдшера і матері цивільного чоловіка [PERSON] - [PERSON] . Згідно із заявою про тимчасове влаштування дитини в будинок дитини від 08.08.2017, [PERSON] , як мама просить прийняти її дитину [PERSON] , [INFO] , в будинок дитини на строк 6 місяців з причин лікування матері. Листом Новобузької РДА №П166-1 від 11.08.2017 Павлову Ю.В. як представнику [PERSON] у відповідь на заяву від 28.07.2017 за №П-25 щодо можливості встановлення опіки над малолітньою [PERSON] , повідомлено, що опіка призначається на дітьми, які мають статус дитини сироти, або дитини позбавленої батьківського піклування. Так, як малолітня [PERSON] вказаного статусу не має, тому встановлення опіки не можливе. Згідно з розпорядженням Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області від 10.08.2017 №251-р «Про направлення малолітньої [PERSON] , [INFO] до Миколаївського обласного будинку дитини на повне державне забезпечення» малолітню [PERSON] , [INFO] , направлено до Миколаївського обласного будинку матері та дитини. Згідно із заявами [PERSON] від 11.10.2017 поданими начальнику служби у справах дітей Новобузької РДА, начальникам Новобузького відділу Баштанської місцевої прокуратури та Новобузького ВП Баштанського ВП ГУНП у Миколаївській області, остання просить отримати роз`яснення щодо неповерненні їй малолітньої дочки із будинку дитини, у зв`язку із закінченням лікування. Відповіддю №142-01-09 від 09.08.2017 Новобузька ЦРЛ надала відповідь на запит Новобузької РДА щодо [PERSON] . Мати дитини [PERSON] згідно з рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 07 березня 2018 року у справі №481/1356/17 за заявою [PERSON] визнана недієздатною. Відомості про батька дитини зазначено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Братів та сестер [PERSON] не має. Розпорядженням Новобузької районної держадміністрації Миколаївської області від 13 квітня 2018 року №117-р [PERSON] , [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Опікун матері дитини, її прабаба [PERSON] згоди на усиновлення [PERSON] іншим громадянам не надала, про що свідчить її заява від 16.04.2018. Комісією з питань захисту прав дитини Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області від 15 травня 20198 року відмовлено [PERSON] , 1951 року народження, у призначенні її опікуном над малолітньою [PERSON] . Комісія виходила із того, що [PERSON] , якій виповнилося 67 року не може бути одночасно опікуном психічнохворої онуки та малолітньої дитини. Розпорядженням Новобузької районної держадміністрації Миколаївської області від 15 травня 2018 року №151-р надано згоду на усиновлення дитини [PERSON] , [INFO] , позбавленої батьківського піклування, громадянам України обо іноземним громадянам, зі зміною прізвища імені та по батькові дитини. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Закону України «Про місцеві державні адміністрації», «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», «Про охорону дитинства» та СК України. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України дитині має право бути забезпечена можливість здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з статтею 23 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація вирішує питання щодо встановлення опіки і піклування, створення передбачених законодавством умов для виховання та/або влаштування дітей, як: внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших, причин залишилися без батьківського піклування, щодо захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей, а також вживає інших заходів щодо соціального захисту дітей, віднесених до її компетенції законом. Відповідно до статті 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо: встановлення статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно з статтею 23 Закону України «Про охорону дитинства» у разі якщо повернення дитини до батьків, інших законних представників є неможливим чи суперечить її інтересам, органи опіки та піклування здійснюють заходи щодо надання дитині статусу дитини-сироти чи дитини, позбавленої батьківського піклування, захисту її житлових та майнових прав, влаштування в одну із форм виховання, яка найбільше відповідає найкращим інтересам дитини. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Так, звертаючись до суду з вимогою про визнання незаконним розпорядження Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області від 10.08.2017 №251-р «Про направлення малолітньої [PERSON] , [INFO] до Миколаївського обласного будинку матері та дитини на повне державне забезпечення» позивачки покликаються на те, що всупереч Типовому положенню про будинок дитини, в розпорядженні не визначено строк перебування малолітньої [PERSON] в будинку дитини та безпідставне витребування (здійснення запитів щодо здоров`я) документів та передачу їх третім особам. Вказані твердження суд вважає безпідставними з огляду на таке. Дійсно порядок приймання дітей у будинок дитини здійснюється у відповідності до Типового положення про будинок дитини, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 18.05.1998 №123, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.06.1998 за №372/2812. Згідно із вказаним положенням у будинок дитини приймаються (Підпункт 3.1.1 пункту 3.1) діти, батьки яких не мають можливості їх виховувати (за станом здоров`я; у зв`язку з тривалим від`їздом, відбуванням покарання, перебуванням під вартою; в період слідства; у зв`язку з тяжкими матеріально-побутовими умовами та інше. При цьому до переліку документів для оформлення дитини в даному випадку входить: рішення міської, районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого комітету міської, районної у місті ради за місцем розташування пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я і документів, підготовлених службою у справах неповнолітніх; заява про тимчасове влаштування дитини у будинок дитини одного або обох батьків або особи, що їх замінює (додаток 1);свідоцтво про народження дитини; довідка про хворобу чи від`їзд батьків та інше. Саме в заяві про тимчасове влаштування дитини у будинок дитини, форма якої затверджена додатком 1 до Типового положення, а не в рішенні суб`єкта владних повноважень(розпорядженні), однин або обоє батьків або особа, що їх замінює самостійно визначає строк на який просить прийняти дитину до будинку дитини та враховує, що такий становить до 6 місяців. При цьому розпорядження може містити лише умови щодо повернення дитини матері раніше визначеного строку. Відтак, в даному конкретному випадку саме [PERSON] у заяві від 08.08.2017 самостійно визначила строк на який просить прийняти малолітню [PERSON] у будинок дитини (на 6 місяців). При цьому отримання інформації щодо стану здоров`я [PERSON] (здійснення запитів до Новобузької ЦРЛ) при розгляді питання про направлення малолітньої [PERSON] , [INFO] до Миколаївського обласного будинку дитини було направлене на забезпечення отримання повноцінного пакету документів визначеного Типовим положення, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини. Слід звернути увагу, що вказане Типове положення визначає не тільки порядок направлення дітей до будинку дитини, а й порядок їх виписування. Так, серед підстав проведення виписування зазначено при поверненні їх у сім`ю за заявою батьків або осіб, що їх замінюють, проте жодної згадки про дострокове повернення (раніше виначеного строку перебування) не міститься. Вказане розцінюється як забезпечення захисту прав та інтересів дитини. Враховуючи наведення суд приходить до висновку що розпорядження Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області від 10.08.2017 №251-р «Про направлення малолітньої [PERSON] , [INFO] до Миколаївського обласного будинку матері та дитини на повне державне забезпечення» прийнято у відповідності до згаданих норм закону, а тому вимоги про визнання їх незаконним та скасування задоволенню не підлягають. Що стосується вимог визнати незаконним розпорядження Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області від 13.04.2018 №117-р «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON] , [INFO] » то суд вважає зазначити наступне. Так, п. 24, 25 постановою Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язані з захистом прав дитини» від 24 вересня 2008 року № 866 визначено, що статус дитини, позбавленої батьківського піклування, надається дітям, батьки яких визнані недієздатними, що підтверджується рішенням суду. Якщо у випадках, зазначених у пунктах 23 і 24 цього Порядку, дитину виховувала одинока мати, до документів додається довідка, видана органом реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини, про те, що відомості про батька внесені за вказівкою матері відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до п. 21 даної Постанови, для надання дитині статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, служба у справах дітей за місцем походження дитини протягом двох місяців повинна зібрати необхідні документи (свідоцтво про народження дитини та документи, що засвідчують обставини, за яких дитина залишилась без батьківського піклування). Судом встановлено та підтверджено представником відповідача, що службою у справах дітей райдержадміністрації було зібрано наступні документи: копія свідоцтва про народження [PERSON] , серія [NUMBER] , витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00018496660 від 09.08.2017 року, рішення Новобузького районного суду від 07.03.2018 року справа № 481/1356/17 про визнання матері дитини- [PERSON] недієздатною та призначення опікуна, яке набуло законної сили 11.04.2018 року. У відповідності до п. 22 постанови КМУ «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язані з захистом прав дитини» названі документи стали законною підставою надання дитині статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. Не заслуговують на увагу доводи сторони позивачів на невідповідність оспорюваного розпорядження, оскільки останнє не містить відомості про те, що воно приймалося за поданням служби у справах дітей. Крім цього у ньому не зазначені обставини, за яких [PERSON] залишилась без батьківського піклування та форма влаштування дитини (усиновлення, опіка та піклування, патронат, прийомна сім`я, дитячий будинок). Так,судом беззаперечно встановлено, що подання служби у справах дітей райдержадміністрації щодо необхідності видання такого розпорядження надавалося на ім`я голови райдержадміністрації за підписом начальника служби у справах дітей та являється внутрішнім документом, що надається при підготовці проекту розпорядження, вимоги вказувати даний документ в розпорядженні законодавчо не передбачено У даному конкретному випадку не вказувалося влаштування дитини [PERSON] , [INFO] , так як згідно розпорядження голови Новобузької районної державної адміністрації від 10.08.2017 року № 251-р «Про направлення малолітньої [PERSON] , [INFO] до Миколаївського обласного будинку дитини на повне державне забезпечення», яке до того моменту не втратило чинності, дитина уже була влаштована до закладу. Зазначені в позові вимоги позивачок щодо визнання незаконною бездіяльності Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області, що полягає у не розгляді заяви [PERSON] від 16.04.2018 року про призначення її опікуном [PERSON] , [INFO] , позбавленої батьківського піклування, безпідставна та не може бути задоволена з наступних причин. Відповідно до п. 35 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 після встановлення статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, районна, районна у м. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем походження такої дитини вживає вичерпних заходів до влаштування її в сім`ю громадян України (усиновлення, під опіку, піклування, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу). Судом встановлено та не спростовано позивачами в судовому засіданні, що після прийняття розпорядження від 13.04.2018 року № 117-р, яким [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, спеціалістами служби у справах дітей було повідомлено [PERSON] про можливість встановлення опіки над малолітньою дитиною та призначення опікуна над дитиною з числа осіб, що знаходяться з нею у родинних стосунках. Більше того, з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] подала заяву від 16.04.2018 року про призначення її опікуном над малолітньою правнучкою [PERSON] . Проте, разом із заявою не надано пакету документів, передбаченого п. 40 вказаного Порядку. Відповідно до п. 40 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини особа, яка виявила бажання взяти на виховання в сім`ю дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування, подає службі у справах дітей за місцем свого проживання: заяву (від подружжя приймається спільна заява, підписана обома подружжями); довідку про доходи за останні шість місяців або копію декларації про доходи, засвідчену в установленому порядку; документ, що підтверджує право власності або користування житловим приміщенням; копію свідоцтва про шлюб (для осіб, які перебувають у шлюбі); копію паспорта; висновок про стан здоров`я заявника, складений за формою згідно з додатком 5; довідку від нарколога та психіатра для осіб, які проживають разом із заявниками; довідку про наявність чи відсутність судимості для кожного заявника, видану територіальним центром з надання сервісних послуг МВС за місцем проживання заявника; письмову згоду всіх повнолітніх членів сім`ї, ще проживають разом з особою, яка бажає взяти дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування, під опіку, піклування, утворити прийомну сім`ю або на власній житловій площі - дитячий будинок сімейного типу, засвідчену нотаріально або написану власноручно в присутності посадової особи, яка здійснює прийом документів, про що робиться позначка на заяві із зазначенням прізвища, ім`я, по батькові, підпису посадової особи та дати. В судовому зсіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що вищевказані документи [PERSON] подано до служби у справах дітей райдержадміністрації частинами протягом двох від первинної подачі заяви від 16.04.2019. Відповідно до п. 42 вищевказаного Порядку опіка, піклування над дитиною встановлюється рішенням районної, районної у м. Києві та м. Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за наявності документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку, або судом. Відповідно до п. 44 вищевказаного Порядку рішення про встановлення опіки, піклування приймається у місячний строк після подання заяви і документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку. При розгляді справи достеменно встановлено, що засідання комісії з питань захисту прав дитини, до порядку денного якого було винесено питання розгляду відповідної заяви [PERSON] від 16.04.2018 року було призначене на 04.05.2018, проте таке було перенесено. Згідно з витягом з протоколу засідання комісії від 04.05.2018 року та листом служби у справах дітей райдержадміністрації на ім`я голови комісії від 03.05.2018 року № 148-02 встановлено, що розгляд заяви [PERSON] на комісії з питань захисту прав дитини 04.05.2018 року було перенесено з вини самої заявниці, яка не надала вчасно повний пакет документів необхідний для того, щоб підготувати висновок про можливість влаштування малолітньої дитини в сім`ю [PERSON] . Розгляд заяви [PERSON] від 16.04.2018 року було повторно винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини, яка відбулася 15.05.2018 року, тобто за день до закінчення граничного терміну розгляду такої заяви. З матеріалів справи встановлено, що Рішенням комісії відмовлено [PERSON] , 1951 року н. у призначенні її опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO] відповідно до вказаних вище законних підстав. Таким чином заява [PERSON] від 16.04.2018 року виносилася на розгляд комісії з питань захисту прав дитини при Новобузькій райдержадміністрації двічі: 04.05.2018 року та 15.05.2018 року, рішення було прийнято на законних підставах з метою захисту прав та законних інтересів дитини. Тому позовна вимога визнати незаконною бездіяльність Новобузької районної державної адміністрації, що полягає у не розгляді заяви [PERSON] від 16.04.2018 року є безпідставною та такою що не підлягає до задоволення. Що стосується вимог про визнання незаконним розпорядження Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області від 15.05.2018 №151-р «Про надання згоди на усиновлення малолітньої дитини позбавленої батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] », то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.01.2019 №487/3667/18, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 05.12.2019 та постановою Верховного Суду від 04.03.2020, усиновлено дитину [PERSON] , [INFO] . Змінено усиновленій прізвище « [PERSON] » на « [INFO] », по батькові « [PERSON] » на « [INFO] »., місце народження дитини вказано м. Миколаїв, Миколаївська область, Україна. Дату народження змінено з « [INFO] » на « [INFO] ». Ім`я дитини залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року в справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року в справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. У контексті наведеного суд дійшов переконливого висновку про те, що увалюючи вищенаведене рішення суди (включаючи апеляційний та касаційний перегляд) дослідив відповідність вимогам закону, у відповідності до ст. 224 СК України, розпорядження Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області від 15.05.2018 №151-р. Вказані обставини є встановленими до повторно доведенню не підлягають Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Суд вважає, що стороною позивачів не доведено в ході розгляду справи незаконності прийняття оскаржуваних розпоряджень, а відповідно і підстав для їх скасування. Не наведено жодних доказів, і як б свідчили про бездіяльність Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області при розгляді заяви [PERSON] від 16.04.2018 про призначення її опікуном [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладене, суд дійшов переконання, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є не обґрунтованими, не доведеними належними доказами, а тому з врахуванням встановлених судом обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, позов задоволенню не підлягає. Щодо судових витрат Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Так, згідно з ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , а тому судові витрати, понесені позивачками, слід віднести на їх рахунок.

Outcome: dismissed