Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.09.2018 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між сторонами склалися погані стосунки, що призвело до розпаду шлюбу. Як стверджує позивач, відповідач невідповідально поставився до створення сім`ї, переважно навідувався до дитини по вихідних, а з січня 2020 року між сторонами взагалі припинені подружні відносини, тому шлюб існує лише формально. Враховуючи наведене, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 21.09.2018 року Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 419. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.06.2020 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач подав відзив на пред`явлений позов, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить в задоволенні позову відмовити. Зокрема, відповідач вказує, що хоче зберегти сім`ю та підстав для розірвання шлюбу не вбачає. Найбільш вагомим аргументом на користь збереження сім`ї вважає наявність спільної малолітньої дитини, яка повинна рости і виховуватись в повноцінній родині з матір`ю і батьком. Відповідач вважає, що розірвання шлюбу при вищевказаних обставинах буде суперечити інтересам малолітньої дитини, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Оскільки позивачка не надала доказів щодо обставин, на які вона посилається, як на підставу розірвання шлюбу, зокрема безвідповідального ставлення до сім`ї та того, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, відповідач просив надати строк для примирення, так як розлучення не лише суперечить інтересам обох з подружжя, але й інтересам малолітньої дитини, яка потребує батьківської опіки та піклування. Таким чином, виходячи з наведеного, відповідач просив у задоволенні позовної вимоги про розірвання шлюбу відмовити. Позивач заперечення на відзив не подала. Ухвалою суду від 15.09.2020 року в задоволенні клопотання відповідача про надання сторонам строку для примирення відмовлено. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Як встановлено з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21.09.2018 року Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, сторони перебувають у шлюбі з 21.09.2018 року, який зареєстровано 21.09.2018 року, актовий запис № 419. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 26.12.2018 року виконавчим комітетом Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області. Відповідно до п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми, обставини по справі та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім`ї в даному випадку буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Як встановлено у судовому засіданні, сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, в сім`ї втрачена взаєморозуміння та спільні інтереси, шлюб існує лише формально й зберегти сім`ю не можливо. Зважаючи на дійсні причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та інтересам неповнолітньої дитини. Доводи відповідача про відсутність підстав для розірвання шлюбу суд визнає голослівними з наведених вище мотивів. Таким чином суд, повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку про те, що слід розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 21.09.2018 року Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 419. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved