overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 липня 1994 року і мають спільного неповнолітнього сина. Вважаючи, що фактично шлюб існує формально позивач з позовом про розірвання шлюбу 21 лютого 2019 року звернулася до суду. Ухвалою від 21 лютого 2019 року (а.с. 9) відкрито провадження у справі та призначено підготовче провадження. Ухвалою суду від 26 березня 2019 року (а.с. 15) підготовче провадження закрито і справу призначено до розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з'явилася, у п. 3 позовної вимоги просила справу розглядати за її відсутності, а у п. 5 (зворот а.с. 2) не заперечила проти винесення заочного рішення. Такі заяви позивача відповідають вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, а тому судом ухвалено про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач до суду не з'явився. З врахуванням положень п. 2 ч. 7 та п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, він був належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 17). Про причину неявки відповідач суд не повідомив, не просив про відкладення розгляду справи чи про розгляд без його участі, відзив на позов не подав. Оскільки наявні всі умови, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про прийняття заочного рішення. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Із свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 5) слідує, що сторони з 28 липня 1994 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а із свідоцтва про народження, - що мають спільного неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу тим, що відповідач впродовж останніх років перебуває на заробітках за місцем постійного проживання, у зв'язку з чим, між ними поступово зникло почуття любові та фактично припинені подружні стосунки, спору щодо опіки над дитиною та майнового спору між ними немає. Враховуючи такі обставини, суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. Позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, отримане у шлюбі. Така вимога відповідає ст. 113 СК України, а тому має бути задоволена.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2001 року, який зареєстрований Успенською сільською радою Амвросіївського району, Донецької області, актовий запис № 07. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] [INFO]. Спору щодо поділу майна та визначення місця проживання дитини на даний час не має. Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказуючи, що спільне життя з відповідачем не склалося, вони втратили почуття поваги та любові один до одного і не можуть спільно проживати. Зараз не проживають разом як подружжя, шлюб існує лише формально. Вважає, що примирення між ними неможливе, просить розірвати шлюб. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в частині розірвання шлюбу, оскільки сторони не проживають як подружжя, шлюб існує формально, на примирення категорично не згідні. Згідно ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, наявність реєстрації шлюбу між сторонами без його фактичного збереження суперечить їх інтересам, відтак шлюб потрібно розірвати. Після розірвання шлюбу позивачці залишити шлюбне прізвище. Вимога позивачки про визначення місця проживання дитини не підлягає задоволенню, оскільки між сторонами на даний час відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини. Виходячи з викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2007 року. Від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя у них не склалось через нерозуміння один одного, у сторін різні склади характерів, уподобання та різні погляди на життя. Сторони не ведуть спільного господарства. Позивачка вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу, а також примирення між сторонами неможливе. У суд позивачка направила заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, підтримала позовні вимоги. Відповідач за місцем реєстрації був повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, заяву про розгляд справи у його відсутність чи про відкладення розгляду справи на іншу дату та заперечень відносно позову до суду не подав. Відповідно до ст.224 ЦПК України проводився заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Спільне життя у сторін не склалось через нерозуміння один одного, постійні конфлікти. Сторони не ведуть спільного господарства,заперечують надання строку для примирення. Суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу між сторонами неможливе, шлюб носить формальний характер, а тому його необхідно розірвати. Неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на подальше проживання і виховання залишити з позивачкою. Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище Давидюк. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 1992 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], 1993 р. народження та доньку [PERSON], 2004 р. народження. Позивач звернувся з позовом до суду про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою, покликаючись на те, що спільне життя у них не склалося, так як між ними уже тривалий час не має взаєморозуміння, з 2009 року відповідачка живе своїм життям, залишивши без належної материнської уваги своїх дітей, унеможливила нормальне спілкування з нею і обов'язок по утриманню сім'ї поклала лише на позивача та що протягом останніх шести років вони не підтримують сімейних відносин, між ними повністю відсутні любов і повага, чому їх сім'я розпалася остаточно. Просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви такого та зазначив, що хоча вони з відповідачкою проживають в одній квартирі, проте з 2008 р. не підтримують сімейних відносин, він втратив до відповідачки почуття любові та поваги, має іншу жінку, а тому переконаний, що їх шлюб розпався остаточно і примирення між ними неможливе. Просить позов задовольнити. Відповідачка проти розлучення не заперечила та зазначила, що подружнє життя із позивачем не склалося, він має іншу жінку, з 2010 р. вони не підтримують сімейних відносин, вона втратила до позивача хороші почуття, переконана, що їх шлюб розпався остаточно. Просить позов задовольнити. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки між ними тривалий час немає взаєморозуміння, виникали суперечності і вже довший час не підтримують сімейних відносин, що свідчить про стійкість і тривалість конфлікту між ними. Суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони вже довгий час не підтримують сімейних відносин, втратили один до одного хороші почуття і помиритись не бажають, а позивач має іншу жінку, тому цей шлюб слід розірвати. На утриманні сторін залишається неповнолітня дитина. На підставі ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 2009 року і від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач звернувся з позовом у суд про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою, покликаючись, що спільне життя у них не склалось, так як між ними немає взаєморозуміння, вони виявилися людьми з різними характерами і поглядами на життя, через що виникали сварки і суперечності та що протягом року вони проживають окремо один від одного і не ведуть спільного господарства, чому їх сім'я розпалась і примирення між ними неможливе. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого та доповнили, що з жовтня 2014 року сторони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин, позивач близько року проживає з іншою жінкою, з якою фактично створив нову сім'ю, чому примирення між ним і відповідачкою неможливе. Просять позов задовольнити. Відповідачка проти розлучення не заперечила та зазначила, що подружнє життя з позивачем не склалося, з жовтня 2014 року вони проживають окремо один від одного і не підтримують сімейних відносин, переконана, що їх шлюб розпався остаточно і примирення між ними неможливе. Просить шлюб розірвати. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки між ними довгий час немає взаєморозуміння, виникали сварки і суперечності, з жовтня 2014 року вони проживають окремо один від одного, не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, що свідчить про стійкість і тривалість конфлікту між ними. Суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони вже довгий час разом не живуть і не підтримують сімейних відносин, втратили один до одного хороші почуття і помиритись не бажають, а позивач фактично створив нову сім'ю з іншою жінкою, чому цей шлюб слід розірвати. На утриманні сторін залишаються неповнолітні діти. На підставі ст.ст.10, 60, 212, 215 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 1992 року і мають двох спільних дітей, які вже досягли повноліття. Ухвалою суду від 14 листопада 2017 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у судове засідання (а.с. 12). За клопотанням позивача 30 листопада 2017 року (а.с. 17) сторонам надано строк на примирення терміном у два місяці. Розгляд справи зупинено до 28 лютого 2018 року. Позивач [PERSON] у судове засідання 28 лютого 2018 року не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи (а.с. 18-20). 30 листопада 2017 року [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 15). Така заява відповідає ч. 3 ст. 211 ЦПК України, а тому судом ухвалено про розгляд справи за відсутності позивача на підставі доказів, поданих разом з позовом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився вдруге, хоча кожного разу належним чином був повідомлений про час і місце його проведення (а.с. 14, 21-22), не повідомив про причини неявки, не просив розглядати справу за його відсутності, не подав заперечення чи відзив на позов. З урахуванням думки позивача, на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи за відсутності відповідача з винесенням заочного рішення. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Із свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 5) слідує, що сторони з 28 серпня 1992 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач своєю безпричинною неявкою виявив байдужість до цього шлюбу. На підставі викладеного, суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у позовній заяві просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, отримане у шлюбі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 1999 року і мають спільного неповнолітнього сина. Вважаючи, що фактично шлюб існує формально і не бажаючи підтримувати подружні стосунки, позивач з позовом про розірвання шлюбу 16 березня 2018 року звернувся до суду. Ухвалою від 17 квітня 2018 року (а.с. 20) відкрито провадження і справу призначено до розгляду у підготовче засідання. Позивач у та відповідач підготовче засідання не зявилися, просили розглядати справу за їх відсутності (а.с. 10, 19). Враховуючи обставину, що відповідач визнає позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд ухвалив за можливе на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Із свідоцтва про шлюб (а.с. 17) слідує, що сторони з 28 серпня 1999 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Свідоцтвом про народження (а.с. 8) стверджується, що сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві обґрунтував свою вимогу про розірвання шлюбу обставиною, що понад три роки тому подружні стосунки між ними припинені і кожен з них має тепер іншу сімю. Відповідач визнала позов (а.с. 19). Враховуючи підставу для припинення шлюбу, суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2010 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], на утримання якого відповідач не надає матеріальної допомоги, в звязку з чим позивачка звернулася до суду про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно. Неповнолiтня дитина проживає разом з матірю та знаходяться на її утриманнi. У суд позивачка направила заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, підтримала позовні вимоги з наведених вище підстав. У суд відповідач направив заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Згідно з ст.ст.180,181,182,183 Сiмейного Кодексу України батьки зобовязанi утримувати дитину до досягнення нею повнолiття, а алiменти на утримання дитини можуть присуджуватися у частцi вiд доходу матері (батька) або в твердiй грошовiй cyмi. Враховуючи викладене, суд задовольняє позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2010 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя у них не склалось через нерозуміння один одного.Сторони не ведуть спільного господарства, тривалий час проживають окремо. Позивачка вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу між сторонами неможливе. У суд позивачка направила заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, підтримала позовні вимоги. У суд відповідач направила заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, визнав позовні вимоги повністю. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Спільне життя у сторін не склалось через нерозуміння один одного, постійні конфлікти. Сторони не ведуть спільного господарства, тривалий час проживають окремо,заперечують надання строку для примирення. Суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу між сторонами неможливе, шлюб носить формальний характер, а тому його необхідно розірвати. Неповнолітнього сина- Вареника [PERSON], 03 лютого 2011року народження на подальше проживання і виховання залишити з позивачкою. Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище [PERSON] На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 січня 2005 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, дочку - [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що нормальні подружні стосунки у них з відповідачем не склалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, з початку 2014 року вони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, мають різні бюджети, внаслідок чого їх спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам та інтересам їх неповнолітньої дитини, позивачка звернулася з даним позовом до суду і просить їх шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, місце та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Від неї до суду надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати, так як на примирення не згідна. В разі відсутності відповідача не заперечує проти розгляду справи у його відсутності та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином через публікацію оголошення про його виклик на сайті Рівненського районного суду Рівненської області, оскільки на адресовані йому повістки про виклик до суду він не відреагував. Причину неявки відповідач суду не повідомив і від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи слухання справи за його відсутності. Суд визнав неявку відповідача до суду неповажною. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за можливе провести слухання справи у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. А в зв`язку з неявкою відповідача, суд приходить до висновку, що є підстави провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення, проти чого позивачка не заперечує, вказавши про це у своїй заяві. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 січня 2005 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, дочку - [PERSON] , [INFO] . Нормальні подружні стосунки між сторонами не склалися, тривалий час сторони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають різні бюджети, на примирення не згідні. Суд, відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, прийшов до переконання, що дана сім`я існує формально, примирення подружжя неможливе, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них і інтересам їх неповнолітньої дитини. Тому суд вважає за необхідне і доцільне розірвати шлюб між ними. На думку суду, неповнолітню дитину необхідно залишити з матір`ю, проти чого сторони не заперечують. В зв`язку з задоволенням позову з відповідача належить стягнути на користь позивачки судовий збір, який був сплачений нею при подачі позову до суду, як це передбачено ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved