Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 травня 2007 р. між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком (АКПІБ) (закрите акціонерне товариство), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № 94-07 квф, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 59\~000 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 21 травня 2027 р., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11% річних. На забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору 23 травня 2007 р. між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком, [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, за яким поручитель зобовязалась перед кредитом відповідати за погашення боргу за кредитним договором на засадах солідарного боржника. 17 грудня 2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги, за яким банк відступив товариству права вимоги за договором про іпотечний кредит № 94-07 квф від 23 травня 2007 р. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором і договором поруки належним чином не виконують, в звязку з чим станом на 10 липня 2015 р. виникла прострочена заборгованість: за кредитом в сумі 44\~433,66 доларів США, що за курсом Національного банку України на вказану дату становить 970\~794,29 грн.; по відсотках на суму 2\~909,77 доларів США, що становить 48\~279,44 грн., а також пеня на суму 7\~897,46 грн., усього 1\~026\~971,19 грн., які позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідачів витрати на сплату судового збору в сумі 3\~654 грн. В свою чергу [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання недійсними договору про іпотечний кредит від 23 травня 2007 р., іпотечного договору від 23 травня 2007 р., частково недійсним договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 р. Позовні вимоги [PERSON] з урахуванням доповнень та уточнень (а.с. 75-81, 157-164, 230-232 т.1, а.с. 90-97 т.3) мотивовані тим, що договір про іпотечний кредит № 94-07 квф, укладений 23 травня 2007 р. між нею та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком, суперечив діючому на той час законодавству. Згідно ст. 634 ч.1 ЦК України вказаний договір є договором приєднання, що порушили права позичальника на свободу договору, передбачені ст. 627 ЦК України. Всупереч вимогам ст. 524, 533 ЦК України валютою зобовязання в договорі зазначено долари США. В порушення вимог ст. 11 ч. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не повідомив споживачеві визначену цією нормою закону інформацію, зокрема детальний розпис вартості кредиту позичальнику не надавався. Також банком порушені вимоги ст. 11 ч.5 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо справедливих умов кредитування, зокрема банком встановлено дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Договором про внесення змін до договору про іпотечний кредит від 2 липня 2008 р. банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку до 12%. Договір щодо збільшення відсоткової ставки та таблицю визначення сукупної вартості кредиту позичальник не підписувала, в цих документах її підпис підроблено. З наведених підстав позивач просить суд визнати договір про іпотечний кредит від 23 травня 2007 р. недійсним, а потому визнати недійсними іпотечний договір, укладений 23 травня 2007 р. між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком та [PERSON], відповідно до положень ст. 548 ч.2 ЦК України, договір про відступлення права вимоги, укладений 17 грудня 2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит від 23 травня 2007 р. Представник позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» свої позовні вимоги підтримав, зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнав, суду пояснив, що при укладені 23 травня 2007 р. між АКПІБ та [PERSON] договору про іпотечний кредит діюче законодавство не порушено. За вказаним кредитним договором позичальник отримала від банку кошти на придбання квартири в сумі 59\~000 доларів США, зобовязавшись повернути кредит до 21 травня 2027 р. відповідно до графіку, а також сплатити проценти за користування кредитом. 17 грудня 2012 р. АКПІБ уклав з ТОВ «Кредитні ініціативи» договір відступлення прав вимоги, за яким банк відступив товариству права вимоги за договором про іпотечний кредит від 23 травня 2007 р. Свої зобовязання за вказаним кредитним договором позичальник [PERSON] належним чином не виконувала, в звязку з чим станом на 10 липня 2015 р. виникла прострочена заборгованість на загальну суму 1\~026\~971,19 грн., які позивач просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON], яка є поручителем за вказаним кредитним договором. Представники відповідача [PERSON] позов ТОВ «Кредитні ініціативи» не визнали, її зустрічні позовні вимоги підтримали, в судовому засіданні пояснили, що при укладені договору про іпотечний кредит від 23 травня 2007 р. банком допущені чисельні порушення норма діючого на той час законодавства, викладені у позовній заяві. Вказані порушення є підставою для визнання кредитного договору недійсним на підставі ст. 215 ч.1, 203 ч.1 ЦК України, а потому визнання недійсними іпотечного договору від 23 травня 2007 р. та договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 р. Відповідач за первісним позовом [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час розгляду справи, в судове засідання повторно не зявилась, однак суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності на підставі наявних у ній даних та доказів. Представник відповідача за зустрічним позовом - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», в судове засідання не зявився, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, відмову у задоволені позову [PERSON] (а.с. 115-116 т.3) Треті особи - приватні нотаріуси [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомлені про час розгляду справи, в судове засідання повторно не зявились, однак суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд вважає, що позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит задоволенню не підлягає; зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання недійсними договору про іпотечний кредит, іпотечного договору, частково недійсним договору про відступлення права вимоги, підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні належними документами встановлено, що 23 травня 2007 р. між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком (закрите акціонерне товариство), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № 94-07 квф, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 59\~000 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 21 травня 2027 р., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11% річних. (а.с. 7-14 т.1) 23 травня 2007 р. між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком, [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, за яким поручитель зобовязалась перед кредитом відповідати за погашення боргу за договором про іпотечний кредит від 23 травня 2007 р. на засадах солідарного боржника. (а.с. 20-21 т.1) 23 травня 2007 р. між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком та [PERSON] укладено іпотечний договір № 582-07 іпф з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким в порядку забезпечення вимог іпотекодержателя за договором про іпотечний кредит від 23 травня 2007 р. іпотекодавець передала в іпотеку банку квартиру [ADDRESS]. (а.с. 94-96 т.1) 17 грудня 2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги, за яким банк - первісний кредитор, відступив новому кредитору ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги за кредитними договорами, зокрема, за договором про іпотечний кредит від 23 травня 2007 р., укладений між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком та [PERSON]. (а.с. 25-35 т.1) Суд вважає, що договір про іпотечний кредит № 94-07 квф від 23 травня 2007 р., іпотечний договір № 582-07 іпф від 23 травня 2007 р. підлягають визнанню недійсними, а договір відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 р. підлягає визнанню частково недійсним, з наступних підстав. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до п. 2.5 договору про іпотечний кредит від 23 травня 2007 р. кредит надається позичальнику для придбання ним у власність нерухомості житлового призначення. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» відносини, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян, у тому числі про надання кредитів, регулюються положеннями Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції Закону України від 1 грудня 2005 р., що діяв на час укладення договору про іпотечний кредит від 23 травня 2007 р., договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі, про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. В судовому засіданні встановлено, що при укладені кредитного договору від 23 травня 2007 р. кредитодавець не повідомив позичальнику у письмовій формі орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, лише зазначивши у п. 7.1. кредитного договору від 23 травня 2007 р. що підписанням цього договору позичальник стверджує, що він отримав повідомлення з детальним розписом вартості кредиту, однак вказаний письмовий документ до кредитного договору не додано. (а.с. 7-10 т.1) Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що письмовий документ з детальним розписом вартості кредиту позичальник не отримувала. У відповідності зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів щодо повідомлення позичальнику у письмовій формі орієнтовної сукупної вартості кредиту, суд вважає цю обставину недоведеною, а дії кредитодавця щодо ненадання цієї інформації такими, що суперечать вимогам ст. 11 ч.2 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції Закону України від 1 грудня 2005 р. Посилання представника позивача на таблицю визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, додаток № 2 до кредитного договору 94-07 квф від 2 липня 2008 р., є безпідставним, оскільки вказана таблиця фактично стосується договору від 2 липня 2008 р. про внесення змін № 1 до договору про іпотечний кредит № 94-07 квф від 23 травня 2007 р. (а.с. 15, 16) Також є неприйнятним посилання представника позивача на графік ануїтетних платежів (додаток № 1 до договору про іпотечний кредит 94-07 квф від 23 травня 2007 р.) (а.с. 10-зв.-14 т.1), оскільки вказаний графік не містіть інформації щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту та вартості послуги з оформлення договору про надання кредиту, переліку усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням. У відповідності зі ст. 11 ч.5 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції Закону України від 1 грудня 2005 р. до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими, встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Згідно п. 3.8 договору про іпотечний кредит від 23 травня 2007 р. збільшення процентної ставки за кредитом можливе за умови настання під час дії цього договору будь-якої з наступних подій: збільшення розміру облікової та/або ломбардної ставки та/або ставки рефінансування Національного банку України; зниження вартості української гривні по відношенню до долара США; підвищення розрахункової вартості придбання банком кредитних ресурсів; збільшення рівня інфляції. Зміни з цього приводу повинні бути внесені шляхом укладання договору про внесення змін і доповнень до цього договору на протязі 7 банківських днів з моменту направлення банком письмового повідомлення позичальнику про необхідність таких змін (поштою з повідомленням з урахуванням часу поштового обігу); надання особисто позичальнику під розписку, при явці в банк. За відсутності відповіді позичальника або його незгоди із запропонованим розміром процентів за користування кредитом цей договір може бути розірваний за будь-чиєї ініціативи у порядку, передбаченому чинним законодавством України. (а.с. 7-зв. т.1) Позивачем до позовної заяви додано договір про внесення змін № 1 від 2 липня 2008 р. до договору про іпотечний кредит № 94-07 квф від 23 травня 2007 р., згідно якому внесено зміни до п. 2.2. вказаного кредитного договору про збільшення процентної ставки за користування кредитом з 11% до 12%; додано п.2.7 до договору, згідно якому сукупна вартість споживчого кредиту та реальної процентної ставки наведені в додатку № 2 до цього договору, який є його невідємною частиною, що додається. (а.с. 15 т.1) До договору про внесення змін від 2 липня 2008 р. додано таблицю визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, додаток № 2 до кредитного договору 94-07 квф від 2 липня 2008 р. (а.с. 16 т.1) Договір про внесення змін від 2 липня 2008 р. суперечить положенням п. 3.8 договору про іпотечний кредит від 23 травня 2007 р., оскільки в ньому не зазначено, з яких саме підстав, передбачених договором підвищується процента ставка, письмове повідомлення позичальнику про необхідність таких змін не направлялось, не вручалось, згода позичальника із запропонованим розміром процентної ставки відсутня. Аналіз таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту, доданої до договору про внесення змін від 2 липня 2008 р., також свідчить про застосування кредитодавцем у кредитному договорі несправедливих умов щодо правил зміни відсоткової ставки. Згідно вказаній таблиці, після зміни відсоткової ставки кредитодавцем в односторонньому порядку, позичальник за період дії кредитного договору повинен сплати кредитодавцю в погашення кредиту 47\~662 долари США, проценти за користування кредитом в сумі 64\~084 долари США (а.с. 16 т.1), що є явно несправедливою умовою. Викладене свідчить про порушення кредитодавцем положень ст. 11 ч.5 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції Закону України від 1 грудня 2005 р. Крім того, представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що договір про внесення змін від 2 липня 2008 р. позичальник не укладала, договір і таблицю визначення сукупної вартості кредиту не підписувала. Перевіряючи вказану заяву, судом встановлено наступне. У договорі про внесення змін від 2 липня 2008 р. та таблиці визначення сукупної вартості кредиту маються підписи від імені [PERSON] в графі «Позичальник». Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи, проведеної за ухвалою суду, підписи, виконані від імені [PERSON] та розміщений в строчці «Ю.О. Іванова» графи «Позичальник» оригіналу договору про внесення змін № 1 від 2 липня 2008 р. до договору про іпотечний кредит № 94-07 квф від 23 травня 2007 р., оригіналу таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, додаток № 2 до кредитного договору 94-07 квф від 2 липня 2008 р., виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису. (а.с. 19-26 т.3) Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про те, що договір про внесення змін № 1 від 2 липня 2008 р. до договору про іпотечний кредит № 94-07 квф від 23 травня 2007 р., фактично не укладався, застосування кредитодавцем процентної ставки у розмірі 12% є безпідставним та таким, що суперечить положенням ст. 13 ч.1-3 ЦК України. Крім того, суд вважає, що кредитодавцем порушено вимоги ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції Закону України від 1 грудня 2005 р., згідно яким забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. В судовому засіданні на підставі аналізу наведених вище доказів встановлено, що до укладення кредитного договору від 23 травня 2007 р. кредитодавець не надав позичальнику інформації щодо сукупної вартості кредиту, необхідної для здійснення свідомого вибору; договір про внесення змін № 1 від 2 липня 2008 р. позичальником не підписувався, не укладався; таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту як додаток до договору про внесення змін від 2 липня 2008 р. позичальнику не надавалась. Відповідно до ст. 19 ч.6 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції Закону України від 1 грудня 2005 р., правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно зі ст. 215 ч.1 ЦК України, на яку посилається позивач за зустрічним позовом, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В судовому засіданні встановлено, що зміст договору про іпотечний кредит № 94-07 квф, укладений 23 травня 2007 р. між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком та [PERSON], суперечить положенням ст. 13 ч.1-3 ЦК України, ст. 11 ч. 2, 5, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», в звязку з чим вказаний договір підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 203 ч.1, 215 ч.1 ЦК України. Згідно зі ст. 548 ч.2 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Оскільки договір про іпотечний кредит від 23 травня 2007 р. суд визнає недійсним, іпотечний договір № 582-07 іпф з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 23 травня 2007 р. між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком та [PERSON], також підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 548 ч.2 ЦК України. Вирішуючи позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] про визнання частково недійсним договору відступлення прав вимоги, укладений 17 грудня 2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», суд приймає до уваги наступне. У відповідності зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). В судовому засіданні встановлено, що 17 грудня 2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги, який за своєю суттю є договором факторингу. За цим договором первісний кредитор (ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») передає (відступає), а новий кредитор (ТОВ Кредитні ініціативи») приймає кредитний портфель та зобовязується сплатити за нього первісному кредиторові грошову винагороду (ціну продажу) на умовах визначених цим договором. (а.с. 25-35 т.1) Згідно витягу з реєстру позичальників, додаток № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 р., ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» ТОВ Кредитні ініціативи» право вимоги за договором про іпотечний кредит № 94-07 квф, укладений 23 травня 2007 р. з [PERSON], з основною непогашеною строковою сумою кредиту 45\~776,08 долари США. (а.с. 47 т.1) Вказаний кредитний договір від 23 травня 2007 р. визнається судом недійсним. Відповідно до ст. 216 ч.1 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Оскільки за договором відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 р. ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» передав ТОВ Кредитні ініціативи» право вимоги за кредитним договором, укладеним 23 травня 2007 р. між банком та [PERSON], і останній договір визнається судом недійсним, підлягає визнанню недійсним і вказаний договір відступлення прав вимоги в частині відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит, укладеним 23 травня 2007 р. між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком та [PERSON], відповідно до вимог ст. 217 ЦК України. В звязку з визнанням недійсними іпотечного договору від 23 травня 2007 р. та частково недійсним договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 р. суд вважає за необхідне скасувати заборону відчуження квартири, яка належить [PERSON], в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 5003742 від 23 травня 2007 р., та обтяження за типом іпотеки тієї ж квартири в Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер обтяження 5003839 від 21 грудня 2012 р. (а.с. 108 т.1) Позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 23 травня 2007 р. задоволенню не підлягають, оскільки вказаний кредитний договір визнається недійсним. Заява представника ТОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення з [PERSON] на користь товариства 60\~000 доларів США у якості заборгованості за кредитним договором від 23 травня 2007 р. в порядку, передбаченому ст. 216 ЦК України (а.с. 50-51 т.3), задоволенню не підлягає, оскільки ТОВ «Кредитні ініціативи» не є стороною вказаного кредитного договору. Заява представника ТОВ «Кредитні ініціативи» про застосування позовної давності по зустрічним позовним вимогам [PERSON] також не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] пояснили, що про порушення своїх прав відповідач дізналась у листопаді 2015 р., коли отримала з суду копію позовної заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення заборгованості за кредитним договором та додатки до неї. Вказане ствердження в судовому засіданні не спростовано, тому суд вважає, що перебіг позовної давності по зустрічним позовним вимогам [PERSON] відповідно до ст. 261 ЦК України починається у листопаді 2015 р., зустрічний позов нею подано 17 листопада 2015 р. (а.с. 75 т.1), у межах позовної давності. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ТОВ «Кредитні ініціативи» необхідно стягнути: на користь [PERSON] витрати на сплату вартості судово-почеркознавчої експертизи в сумі по 1\~761 грн. 60 коп. з кожного (а.с. 111-112 т.3), в дохід держави судовий збір в сумі по 551 грн. 20 коп. з кожного.

Outcome: approved