Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

ТОВ ОТП Факторинг Україна звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 24 155,85 доларів США заборгованості за кредитним договором ML-NOO/021/2008 від 11.06.2008 року, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку - 566 394,65 грн та 2 067 340,43 грн пені, а також понесених судових витрат (а.с.2-5). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.06.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ ОТП Факторинг Україна та відповідачем укладено кредитний договір ML-NOO/021/2008, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 24 360 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,49% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). В свою чергу позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати і повернути банку зазначені кредитні кошти у строки передбачені кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені кредитним договором. Однак, вказані зобовязання за кредитним договором відповідачем не виконуються, внаслідок чого, станом на 07.04.2015 року існує заборгованість, яка в загальному розмірі складає 24 155,85 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 566 394,65 грн та пеня за прострочення виконання зобов'язань в сумі 2 067 340,43 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує повністю (а.с.59). Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, згідно ст.74, 77 ЦПК України. Суд, у відповідності до ст. 169 ЦПК України визнав можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, 11.06.2008 року між ЗАТ ОТП Банк та [PERSON] укладено кредитний договір №ML-NOO/021/2008, відповідно до умов якого позивачем надано відповідачеві кредит на споживчі цілі у сумі 24 360 доларів США на строк по 11.06.2023 року. Процентна ставка за користування кредитом є плаваючою та становить 5,49% річних + FIDR. Погашення кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів у розмірі 135,34 доларів США в порядку, визначеному кредитним договором. Кредитний договір складається з двох частин (а.с.6,7-9). Відповідно до п.3 кредитного договору від 11.06.2008 року № ML-NOO/021/2008 (частина 1 договору) сторони погодили, що для розрахунку процентів за користування кредитом використовується плаваюча процентна ставка: фіксований відсоток у розмірі 5,49% річних, який є незмінним протягом усього строку дії договору + FIDR (а.с.6). Вказаний пункт договору є чітким та зрозумілим. Так, ним покладено на позичальника ризик настання для неї невигідних наслідків матеріального характеру внаслідок підвищення розміру FIDR, а саме зростання процентної ставки за користування кредитом. FIDR (Floating Interest Deposit Rate) це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів на фінансовому ринку України ставка FIDR може змінюватись (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому сторонами у кредитному договорі. Те, що розмір FIDR періодично змінюється як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення, є загальновідомим фактом, який не міг бути не відомим відповідачеві. У ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з п.1.4.1.5.4 кредитного договору від 11.06.2008 року №ML-NOO/021/2008 підписанням цього договору сторони висловили цілковиту згоду з тим, що визначення порядку плати за кредит, встановлене п.1.4. цього договору (з підпунктами) повністю відповідає волевиявленню сторін. Сторони цим також підтвердили, що вони повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком визначення плати за кредит та окремими елементами цього порядку. Таким чином, підписавши даний кредитний договір, позичальник погодилася з усіма його умовами, в тому числі з положеннями, закріпленими у п.3 (частина 1 договору) та п.1.4. договору щодо механізму нарахування процентів за користування кредитом. Пунктом 1.4.1.1.5. кредитного договору визначено, що зміна плаваючої процентної ставки за користування кредитом внаслідок зміни величини FIDR не потребує укладення будь-яких додаткових договорів до основного договору. У п.3 кредитного договору зазначено, що з метою застосування FIDR при виконанні сторонами умов цього договору, ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку, а також в приміщенні банку (як в головному офісі так і в інших установах) на інформаційних стендах. Відповідно п.1.5.1 кредитного договору від 11.06.2008 року №ML-NOO/021/2008 передбачено, обовязок позичальника повертати одержаний кредит та сплачувати проценти за його користування в порядку та строки, визначені цим договором (графіком погашення кредиту). 27 квітня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля (а.с.31-38), за умовами якого продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у Додатку 1 до цього Договору), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь продавця винагороду. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі №2003 (а.с.40-41). За вказаним договором покупець набуває усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу, правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій; право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності (п.п.а,б п.3.3. договору купівлі - продажу кредитного портфелю). У відповідності до ст.ст.1077, 1078 ЦК України, позивач є новим кредитором у зобов'язаннях, відповідно до кредитного №ML-NOO/021/2008 від 11.06.2008 року, що укладений між первісним кредитором ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем. Відповідно до змісту ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 14 Постанови від 18.12.2009 року №14 у разі предявлення позову про стягнення грошей в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Як вбачається з матеріалів справи, позичальник прийняті на себе зобов'язання не виконав. Кредит, проценти за користування кредитом та інші передбачені кредитними договорами платежі у повному обсязі не сплачував. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором кредиту №ML-NOO/021/2008 від 11.06.2008 року станом на 07.04.2015 року загальна сума заборгованості становить 24 155,85 доларів США (а.с.26), що за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення 06.10.2015 21,2156 становить 512 480 грн. 85 коп, із них: заборгованість за кредитом 21 860,70 доларів США, що еквівалентно 463 787,87 грн, заборгованість за відсотками 2 295,15 доларів США, що еквівалентно 48 692,98 грн та пеня за прострочення виконання зобовязань 2 067 340,43 грн. Судом встановлено, що як первісним кредитором ЗАТ «ОТП Банк», так і новим кредитором ТОВ ОТП Факторинг Україна на адресу позичальника направлялись письмова вимога про дострокове повернення кредиту (а.с.27-30), проте, відповідачем у добровільному порядку не вчинено дій спрямованих на повернення кредитних коштів та процентів, що свідчить про ухилення від виконання своїх зобовязань перед позивачем. Доказів, які б спростовували зазначений розмір заборгованості по тілу кредиту та по сплаті процентів за користування кредитом відповідач суду не надала, а тому заборгованість за кредитним договором по тілу кредиту та по сплаті процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідачки в судовому порядку. Відповідно до положень ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, при цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Пунктом 4.1.1 частини №2 кредитного договору визначено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитним коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочки. Статтею 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання. Рішенням Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. у справі №1-12/2013 визначено, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки закон (ч.3 ст. 551 ЦК) не визначає обов'язковою умовою для зменшення розміру пені одночасну наявність обох підстав, тобто наявність значного перевищення розміру збитків та наявність інших обставин, які мають істотне значення, суд має право зменшити розмір неустойки за наявності будь-якої однієї з зазначених в ч.3 ст. 551 ЦК підстав. За таких обставин, суд вважає, що розмір пені за прострочення виконання зобовязань 2 067 340,43 грн. є явно несправедливим по відношенню до відповідача, оскільки він перевищує розмір збитків, заподіяних банку невиконанням відповідачем умов кредитного договору. З огляду на зазначене та враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, що закріплені в ст. 3 ЦК України, враховуючи відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, а також те, що розмір пені значно перевищує заподіяні позивачу збитки, суд дійшов висновку про зменшення пені за прострочення виконання зобовязань до 512 480, 85 грн суми заборгованості по кредитному договору. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, а тому слід стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору №ML-NOO/021/2008 від 11.06.2008 року на загальну суму 24 155,85 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 06.10.2015 року (1 долар = 21,2156 грн) 512 480,85 грн. та пеня за прострочення виконання зобов'язань 512 480, 85 грн . Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1), які відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial