Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2015 року, від шлюбу мають одну неповнолітню дитину: дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. У зв'язку з тим, що подружні стосунки у них з чоловіком не склалися, між ними виникали постійні сварки навіть через незначні причини, кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, відповідач не здатен підтримувати нормальної моральної атмосфери в сім'ї, дбати про побудову сімейних відносин, що засновуються на взаємній любові, повазі, дружбі, взаємодопомозі, на даний час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не виховують спільно їхню доньку, будь-якої допомоги на утримання дружини та дитини відповідач не надає, шлюбні відносини між ними фактично припинені і їх шлюб носить формальний характер, позивачка звернулася з даним позовом до суду і просить шлюб розірвати і стягнути з відповідача аліменти на її утримання та утримання їх неповнолітньої дитини та судові витрати по справі. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином і в установлений строк повідомлялася про слухання справи. Подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позов підтримала, просить шлюб розірвати, стягнути аліменти на утримання дитини у вказаній в позові сумі і стягнути судові витрати. Змінила позовні вимоги в частині стягнення аліментів на своє утримання і просить стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі по 300 грн. щомісячно. Вважає, що відповідач взмозі сплачувати такі суми аліментів, оскільки він їздить на заробітки до Німеччини і постійно має неофіційні заробітки. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечила проти розгляду справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином і в установлений строк повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи. Подав до суду заперечення на позовну заяву [PERSON], з якого вбачається, що він не заперечує проти розгляду справи у його відсутності, також зазначає, що з позовними вимогами про розірвання шлюбу, залишення дитини на вихованні матері, стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 700 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку, стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 700 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, стягнення судових витрат не погоджується. Зокрема, в запереченні відповідач вказує, що обставини справи і причини розлучення є надуманими позивачкою, він постійно дбав про сім'ю, позивачка не захотіла переїхати проживати в [INFO], куди він вимушений був переїхати після того, як його виставили з квартири в м.Рівне. Тому просить позовні вимоги про розірвання шлюбу вирішити з врахуванням їхніх сімейних обставин, категорично не заперечуючи проти розірвання шлюбу. Щодо вимог позивачки про залишення дитини [PERSON] на вихованні матері відповідач в запереченні просить відмовити, посилаючись на те, що це не є предметом розгляду даної справи, до участі в справі не залучено орган опіки та піклування. Погоджується сплачувати аліменти на користь дитини в розмірі 300 грн. 00 коп., вказуючи, що добровільно надавав допомогу на утримання дитини тоді, коли мав таку змогу. В задоволенні вимог позивачки щодо стягнення аліментів на її утримання просить відмовити через відсутність коштів та можливостей з його сторони надавати позивачці таке утримання. Також просить відмовити в задоволенні вимог позивачки щодо стягнення з нього суми судового збору, оскільки ініціатором та першопричиною розірвання шлюбу являється сама позивачка. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає можливим слухати справу у відсутності сторін, на підставі наявних документів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2015 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину, дочку - [PERSON], [INFO]. Дитина на даний час проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Сторони тривалий час подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, у них різні бюджети, на примирення позивачка не згідна та й відповідач не просить надати їм з дружиною такий строк, постійної матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач не надає. Суд, відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, прийшов до переконання, що дана сім'я існує формально, примирення подружжя неможливе, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та інтересам їх неповнолітньої дитини. Тому суд вважає за необхідне і доцільне розірвати шлюб між ними. На думку суду, малолітню дитину необхідно залишити з матір'ю, про що позивачка просить у позовній заяві. Доводів відповідача в запереченні на позов про те, що в задоволенні вимог позивачки про залишення дитини [PERSON] на вихованні матері слід відмовити, так як це не є предметом спору даної справи, відповідно не залучався орган опіки та піклування, суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону. Так згідно ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Тому орган опіки і піклування повинен бути залучений до участі в справі, якщо між батьками є спір і судом визначається місце проживання дитини, тим більше такий спір має вирішуватися з врахуванням висновку органу опіки і піклування. А така вимога в позові не стоїть. Фактично дитина на даний час проживає з матір'ю, цього ніхто не заперечує, спору між батьками з ким має проживати малолітня дитина немає, тому на даний час є підстави залишити дитину з матір'ю. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 184 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи, що відповідач є здоровим, працездатним, хоча офіційно не працює, але має дохід від неофіційної роботи, виїзду на заробітки за кордон, інших утриманців немає, доказів, які б це спростовували суду відповідачем не надано, суд вважає, що позов підлягає до задоволення і стягненню підлягають аліменти, а саме: на утримання дитини в сумі по 700 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття, на утримання дружини 300 гривень щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. Встановлюючи вказаний розмір аліментів, суд враховує всі обставини справи у їх сукупності, а саме стан здоров'я відповідача і дитини, його матеріальний стан і матеріальний стан позивачки і дитини. Крім того, судом береться до уваги і вимога ст.182 СК України про мінімальний розмір аліментів. Сам відповідач в запереченні зазначає, що мінімальний розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що з 01 січня 2017 року становить 406 грн. 50 коп. На думку суду, таке рішення буде законним і відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її належному утриманню. Посилання відповідача на те, що він зможе сплачувати лише 300 гривень аліментів на утримання дитини, оскільки немає постійного доходу, а на утримання дружини взагалі немає змоги сплачувати аліменти, суд оцінює як його бажання перекласти тягар по утриманню його дитини на державу, а надавати допомогу дружині просто не бажає, адже він є здоровим, працездатним, може працевлаштуватися і отримувати постійний дохід. З попереднього місця роботи він звільнився за власним бажанням, проживає лише з матір'ю, яка отримує пенсію, а отже має засоби для проживання. Суд вважає, що не працевлаштовуючись офіційно, відповідач бажає приховати свої доходи з тим, щоб сплачувати незначні суми аліментів на утримання дитини. На переконання суду, відповідач зможе сплачувати вказані суми аліментів, як на дитину, так і на дружину, оскільки він не надав суду жодного доказу, який би це спростував. А відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до п.1 ч.1 і ч.2 ст.367 ЦПК України, суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В зв'язку з задоволенням позову з відповідача належить стягнути судовий збір по вимозі про стягнення аліментів, як це передбачено ст.88 ЦПК України, від сплати якого була звільнена позивачка при подачі позову до суду, а також стягнути судовий збір по вимозі про розірвання шлюбу, який позивачка сплатила при подачі позову до суду.

Outcome: approved