Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 23 липня 2005 року, актовий запис № 114, після розірвання шлюбу неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з відповідачем, неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з нею, прізвище після розірвання шлюбу їй не змінювати. Свої вимоги мотивує тим, що 23.07.2005 вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. На перших порах життя ніби проходило нормальним руслом, але з часом стосунки між ними стали різко погіршуватись. Вони почали не розуміти одне одного, у них виявились різні погляди на життя, стали часто виникати суперечки, скандали та сварки. Таким чином, спільне життя у неї з відповідачем не склалося, впродовж тривалого часу разом вони, як подружжя, не живуть. У них виявились відсутність спільних інтересів, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Отже, сім`я їх фактично розпалась, а шлюб носить формальний характер. Оскільки розлади в їх сім`ї носять стійкий та тривалий характер, то примирення між ними чи подальше сумісне життя і збереження сім`ї не відповідає її інтересам та є неможливим з вини відповідача, а тому вважає, що не доцільно вживати заходів щодо примирення, так як у відповідача було достатньо часу для того, щоб виправитись і зберегти сім`ю, але він для себе належних висновків не зробив. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав, викладених в ньому, при цьому врахувати, що їхня з відповідачем дочка [PERSON] досягла 14 років. Вона дійсно виявила бажання проживати з батьком, чому вона не перешкоджатиме. Малолітній син залишається з нею. З грудня 2019 року вони з відповідачем остаточно розійшлись, зберегти їхню сім`ю неможливо, тому наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечив проти його задоволення. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 26.11.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено провести підготовче судове засідання за участю сторін. Відповідач правом подати відзив на позов не скористався, однак 02.12.2019 на адресу суду подав заяву, в якій позов визнав. Ухвалою суду від 06.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 16 грудня 2019 року відповідачем на електронну адресу суду направлено заяву про відкладення розгляду справи, яка протокольною формою ухвали задоволена. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заява відповідача про визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Враховуючи, що відповідач позов визнав, визнання ним позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову відповідачем та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 23 липня 2005 року, який зареєстрований відділом РАЦС Долинського РУЮ Івано-Франківської області, актовий запис № 114, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 23.07.2005 (а.с.12). Як вбачається зі світлокопій свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.12.2005, та свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 24.06.2014 відділом ДРАЦС Долинського РУЮ в Івано-Франківській області за час шлюбу у сторін народилося двоє діток відповідно [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 254, та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 52 (а.с.13, 14). Спір з приводу визначення місця проживання дітей відсутній. Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітніх дітей, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: дослідивши докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, взявши до уваги заяву відповідача про визнання позову, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивачки про те, що сторони спільно не проживають, між ними припинилися будь-які шлюбні відносини, їхній шлюб носить формальний характер. Сторони не бажають зберегти сім`ю, наполягають на розірванні шлюбу, вважають примирення між ними неможливим. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Обидві сторони погодилися щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, позивачкою по справі. Щодо дочки [PERSON] , [INFO] , якій вже виповнилося 14 років, то, враховуючи ч. 3 ст. 160 СК України, згідно з якою якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою, вона сама вправі приймати рішення з ким із батьків проживати. Позивачка просить також після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] їй не змінювати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, неповнолітнього сина залишити проживати з матір`ю, прізвище якої після розірвання шлюбу залишити без змін. Позивачка у судовому засіданні просила судові витрати з відповідача не стягувати та залишити їх за нею. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 114 СК України,

Outcome: approved