Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Суховільська сільська рада Городоцького району Львівської області звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання недійсним договору дарування нежитлової будівлі від 31.07.2009р., зареєстрованого в реєстрі за № 1666, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного округу Львівської області [PERSON], та про стягнення судових витрат, мотивуючи в основному тим, що [PERSON], права власності на нежитлову будівлю, яка є предметом договору дарування, що оспорюється, загальною площею 7,2 кв. м, що розташована за адресою: [ADDRESS] «і», та складається з: контрольно-пропускного пункту, позначеного за планом земельної ділянки літерою «А 1» та силосної ями, позначеної за планом земельної ділянки цифрою «І», - не набула; рішенням апеляційного суду Львівської області від 09.02.2012р., за апеляційною скаргою Суховільської сільської ради рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.12.2008р. у справі № 2-2083/08, яким визнано за [PERSON] право власності, крім іншого, на вищевказану нежитлову будівлю, в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO], - скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] про визнання права власності залишено без задоволення. Справу переглянуто Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ та, ухвалою від 15.06.2012р. у справі № 6-11307св12, рішення апеляційного суду Львівської області від 09.02.2012р. у справі № 22-ц-415/12 залишено без змін. З покликаннями на те, що права на неуспадковане майно набувають територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування, просять позов задоволити, визнати недійсним правочин - договір дарування нежитлової будівлі від 31.07.2009р. зареєстрований в реєстрі за №1666, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] В суді представники позивача позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, окрім того, пояснили, що право розпорядження річчю є похідним від права власності; в контексті ст.ст. 718, 203 ЦК України, правом розпорядження, в тому числі й відчуження, належить власникові. Правочин вчинено особою, яка не має необхідного обсягу цивільної дієздатності, тобто з порушенням вимог ч.2 ст. 203 ЦК України, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є підставою для визнання його недійсним. Про порушення відповідачами оспорюваним правочином прав та охоронюваних законом інтересів територіальної громади с. Суховоля, Суховільська сільська рада дізналась в день проголошення апеляційним судом Львівської області рішення у справі № 22-ц-415/12, а саме, 09.02.2012р., покликаючись на ст. 261 ЦКУ, вважають, що строк звернення до суду з даним позовом пропущено з поважних причин, просять позов задоволити.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суду не повідомила, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином (а.с. 39). Відповідач [PERSON] та адвокат відповідачів [PERSON] в своїй промові в суді позов заперечили з мотивів, викладених в письмових запереченнях (а.с. 47-50) та, крім того, покликаючись на ст. 257 ЦКУ, пояснили, що строк звернення з позовом позивачем пропущено, про оспорюваний договір позивачу відомо з 04.11.2011р., під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 22-ц-415/12; що позов подано з порушенням вимог ст.ст. 56,57 ГПКУ; окрім того, вважають, що Суховільська сільська рада не вправі оскаржувати спірний договір, оскільки не є стороною договору, а також, що земельна ділянка, на якій розташовані будівлі знаходиться за межами населеного пункту с. Суховоля, у зв'язку з чим право на звернення з таким позовом належить Городоцькій РДА, просять в задоволені позову відмовити. Спеціаліст [PERSON], згідно посвідчення № 3 відділу Держземагенства у Городоцькому районі Львівської області, - головний спеціаліст - юрисконсульт в суді пояснив, що земельна ділянка, на якій розташовані будівлі знаходиться за межами населеного пункту с.Суховоля, в межах адміністративно-територіальної одиниці с.Суховоля, Городоцького району, Львівської області. Заслухавши представників позивача, відповідача, адвоката, спеціаліста, вивчивши матеріали справи, суд приходить переконання про задоволення позову. Так, в судовому засіданні встановлено, що 31.07.2009р. між відповідачами: [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування №1666, за яким [PERSON] передала безоплатно у власність [PERSON] нежитлову будівлю, загальною площею 7,2 кв. м, що розташована за адресою: [ADDRESS] «і», та складається з: контрольно-пропускного пункту, позначеного за планом земельної ділянки літерою «А 1» та силосної ями, позначеної за планом земельної ділянки цифрою «І» (а.с.5). Нежитлова будівля та споруда належали дарувальнику - [PERSON] на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.12.2008р. у справі № 2-2083/08 (а.с.6) Із оглянутої в суді реєстраційної та інвентаризаційної справ №604, вбачається, що Реєстраційна справа заведена 18.06.2009р., право власності на вищевказані будівлі і споруди вперше зареєстровані 18.06.2009р., на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.12.2008р. у справі № 2-2083/08 за [PERSON], інвентаризаційна справа заведена 19.03.2009р., після ухвалення рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 2-2083/08. Інших реєстраційних документів, про набуття права власності за відповідачами, сторонами не представлено та в суді не здобуто. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування задоволено. Визнано за [PERSON], крім іншого, право власності на будівлю - КПП (контрольно-пропускний пункт), що розташована в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], який помер [INFO]. (а.с.6). Рішенням апеляційного суду Львівської області від 09.02.2012р., за апеляційною скаргою Суховільської сільської ради,Городоцького району, Львівської області вищевказане рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.12.2008р. у справі № 2-2083/08 скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] залишено без задоволення (а.с. 7-10). Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ та, ухвалою від 15.06.2012р. у справі № 6-11307св12, рішення апеляційного суду Львівської області від 09.02.2012р. у справі № 22-ц-415/12 залишено без змін (а.с. 12-14). Викладене свідчить про те, що підстава, за якої відповідач 1 (дарувальниця) - [PERSON], набула права власності на майно - відпала з моменту прийняття рішення апеляційним судом Львівської області, тобто 09.02.2012р. Поняття права власності визначено статтею 316 ЦК України, відповідно до якого, це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; змістом якого, за ч. 1 ст. 317 ЦКУ є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; і лише власник, відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦКУ, наділений правом вчиняти будь-які дії, і лише щодо свого майна. За змістом ст. 718 ЦКУ, предмет договору дарування можуть бути будь які рухомі а також нерухомі речі та майнові права, які належать дарувальнику. Відповідно до приписів ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Право власності, в силу вимог ч.2 ст. 328 ЦКУ, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правочин вчинено особою, яка не має необхідного обсягу цивільної дієздатності, тобто з порушенням вимог ч.2 ст. 203 ЦК України, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є підставою для визнання його недійсним. Відповідно до ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальні громади сіл за місцем відкриття спадщини вправі набувати майно у спадок. Відповідно до ст. 1272 ЦКУ, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Така обставина зобов'язує орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою та породжує право відповідної територіальної громади на набуття такого майна у комунальну власність, у спосіб, визначений статтею 1277 цього Кодексу. У своїх рішеннях суди апеляційної (у справі № 22-ц-415/12) та касаційної інстанції (№ 6-11307св12) вказали, що право на не успадковане майно набувають територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування. Місцем відкриття спадщини, як встановлено судами у вказаній справі є, с. Суховоля, Городоцького району Львівської області. Твердження відповідачів та їх адвоката [PERSON], про те, що право на звернення з таким позовом належить Городоцькій РДА суд не бере до уваги з наступних підстав. Цивільним кодексом України, визначено, що право на успадкування неприйнятої спадщини набувають територіальні громади за місцем відкриття спадщини в особі органу місцевого самоврядування. Інші особи таким правом не наділені. Що до права місцевої державної адміністрації, то в силу вимог ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації», у їх управлінні перебувають об'єкти державної власності, передані їм у встановленому законом випадку; їхнє фанансування та матеріально-технічне забезпечення здійснюється за рахунок державного бюджету (ст. 47 цього Закону). Закон не пов'язує право на набуття територіальною громадою у власність неуспадкованого майна із розташуванням об'єктів нерухомості в межах населеного пункту, єдиною умовою набуття такого права є місце відкриття спадщини в межах адміністративно-територіальної одиниці. Адміністративно-територіальна одиниця, відповідно до абз. 3 ч. 1 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» - область, район, місто, район у місті, селище, село. Офіційне тлумачення абзацу третього статті 1 міститься в Рішенні Конституційного Суду N 11-рп/2001 від 13.07.2001р. В п. 2 мотивувальної частини вищевказаного рішення зазначено, що систему адміністративно-територіального устрою згідно з частиною першою статті 133 Конституції України складають: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села; адміністративно-територіальна одиниця - це компактна частина єдиної території України, що є просторовою основою для організації і діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Поняття населений пункт не ототожнюється із поняттям адміністративно територіальна одиниця. Як вбачається з матеріалів справи, об'єкти нерухомого майна, що є предметом спірного договору, знаходяться в с. Суховоля, Городоцького району, Львівської області що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССР №596809 (а.с. 73), технічним завданням (а.с. 74, 75), матеріалами реєстраційної справи №609, наданої КП «Городоцьке районне бюро технічної інвентаризації» 12.12.2013р. Отже, єдиною особою, що вправі набути у власність неприйняту спадщину, є територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування. Натомість, існування оспорюваного договору дарування позбавляє права та унеможливлює виконання, передбаченого законом обов'язку Суховільську сільську раду звернутися із заявою до суду про визнання спадщини відумерлою. Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Як роз'яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», право на звернення до суду з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, мають сторони, між якими укладено угоди, та інші особи, права яких безпосередньо порушено. За наведеного покликання адвоката відповідачів [PERSON] про те, належними позивачем у справі має бути Городоцька РДА, суд, з огляду на вищенаведене оцінює критично. Отже, оцінивши докази в сукупності, суд приходить переконання, що договір дарування №1666 від 31.07.2009р., укладений між відповідачами: [PERSON] та [PERSON], підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 ЦКУ, у зв'язку із недодержанням вимог ч. 2 ст. 203 ЦКУ. Загальна позовна давність, відповідно до ст. 257 ЦКУ встановлюється тривалістю у 3 роки. Початок перебігу позовної давності визначений ст. 261 цього Кодексу, та починається від дня, коли особа довідалась про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. Зважаючи на те, що Суховільська сільська рада дізналася про порушення своїх прав та інтересів на неуспадковане майно у день проголошення рішення апеляційного суду Львівської області від 09.02.2012р. у справі № 22-ц-415/12, строки позовної давності пропущено з поважних причин, та такі слід поновити.

Outcome: approved