Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

ТОВ ««Компанія «Чернігів-Автогаз»» звернулось з позовом до [PERSON] і [PERSON] про визнання договору дарування квартири [ADDRESS] Б у місті Чернігові від 22.03.2006 року недійсним. Заявлені вимоги обгрунтовують тим, що 22.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] Б у місті Чернігові, відповідно умов якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв вказану квартиру. Державну реєстрацію речового права проведено 22.03.2016 року. Вказують, що службовою перевіркою встановлено привласнення коштів в сумі 636494,67 гривень [PERSON], за результатом розгляду заяви за фактом привласнення грошових коштів ТОВ операторами заправних станцій [PERSON] та [PERSON] відомості 20.10.2015 року внесено до ЄРДР. Посилаються, що 10.03.2016 року ТОВ зверталося з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, розгляд справи був призначений на 26.03.2016 року і з метою уникнення накладення заборони на відчуження майна вона 22.03.2016 року уклала договір дарування під дією тяжких обставин можливості накладення заборони на відчуження нерухомого майна та в подальшому його реалізації, можливої конфіскації в рамках кримінального провадження. Вважають, що договір дарування квартири укладений між [PERSON] та [PERSON] 22.03.2016 року має бути визнаний недійсним відповідно до ст.ст.203, 233, 717 ЦПК України. Представник позивача позовні вимоги підтримав, при викладенні пояснень посилався на обставини зазначені в позовній заяві. Вказав, що згода відповідача [PERSON] на її допит в якості свідка відсутня. В судовому засіданні представник відповідачів позовні вимоги не визнав в повному обсягу і суду пояснив, що [PERSON] добровільно подарувала квартиру [PERSON], оскільки він є її єдиним сином, укладення спірного договору дарування квартири повністю відповідає її внутрішній волі. Вказав, що посилання представника позивача на те, що [PERSON] уклала договір дарування під дією тяжких обставин та не відповідає її волевиявленню не відповідає дійсності, а є припущеннями позивача. Зазначив, що відповідач [PERSON] не заявляла, що їй відомі факти, що мають значення для справи, не надає своєї згоди на допит в якості свідка, а отже відповідно до ст.184 ЦПК України не може бути допитана. Просив стягнути з позивача на користь відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі по 1661,60 грн. кожному. Звернув увагу, що сторонам договору нотаріусом роз»яснювався його зміст і правові наслідки. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засіданні не з»явилась, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталась, а отже суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи: інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.4-5,11-12, 29), заяву ТОВ «Компанії «Чернігів-Автогаз» до прокуратури м.Чернігова про вчинення кримінального правопорушення (а.с.6,13), довідку №10158-вих15 від 20.10.2015 року прокуратури м.Чернігова про прийняття і реєстрацію заяви (а.с.7,14), ухвалу з ЄДР судових рішень про відкриття провадження №2/751/486/16 по справі №751/2375/16-ц (а.с.25-26), копію договору дарування квартири від 22.03.2016 року (а.с.27-28), ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22.06.2016 року (а.с.30-31), квитанцію №158256 та акт виконаних робіт від 19.07.2016 року до неї (а.с.32,33), квитанцію №158257 та акт виконаних робіт від 19.07.2016 року до неї (а.с.34,35), суд вважає, що в задоволенні позовних слід відмовити в повному обсягу. При цьому суд виходить з наступного: 22.03.2016 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] Б у місті Чернігові, відповідно до умов якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв вказану квартиру (а.с.27-28). Вказаний договір зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с. 4,11, 29). Частиною 2 ст.319 ЦК України передбачено право власника на вчинення щодо свого майна будь-яких дій, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені ст. 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину. За змістом ст. 233 ЦК України правочин може бути визнаний судом недійсним за сукупності таких умов: якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і такий правочин вчинено на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дані про те, що сторони, які уклали договір дарування його оспорюють, відсутні. Позивач по справі не є власником майна, яке передано за договором дарування і не був стороною договору дарування. Представлені докази: заява ТОВ «Компанії «Чернігів-Автогаз» до прокуратури м.Чернігова про вчинення кримінального правопорушення (а.с.6,13), довідка №10158-вих15 від 20.10.2015 року прокуратури м.Чернігова про прийняття і реєстрацію заяви (а.с.7,14), ухвала з ЄДР судових рішень про відкриття провадження №2/751/486/16 по справі №751/2375/16-ц (а.с.25-26) не свідчать про те, що вказаним договором порушено будь-які його права. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. При вчиненні такого правочину, сторона, яка відчужує майно, усвідомлює, що вчиняє його на вкрай невигідних умовах, але вимушена це зробити під впливом тяжкої обставини. Жодний наданий ТОВ «Компанія «Чернігів-автогаз» доказ не підтверджує, що на момент укладення оспорюваного правочину 22.03.2016 року існувала заборона або ймовірність такої заборони на відчуження нерухомого майна, відомості про арешт в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про податкові застави, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна станом на 22.03.2016 року - були відсутні (а.с.29). При вирішенні даного спору суд враховує, що ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22.06.2016 року позовна заява ТОВ «Компанія «Чернігів-Автогаз» до [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої підприємству залишена без розгляду (а.с.30), 22.03.2016 року на момент укладення договору дарування квартири [ADDRESS] Б у місті Чернігові [PERSON] була власником даної квартири, сторони обговорили істотні умови договору, здійснили нотаріальне посвідчення і державну реєстрацію, станом на 22.03.2016 року [PERSON] і [PERSON] були зареєстровані у даній квартирі (а.с.5,12, 27-28). Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину і жодним доказом, представленим позивачем, вона не спростовується. Проаналізувавши і дослідивши всі надані сторонами докази в їх сукупності із заявленими підставами позову, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, виходячи із норм ст.ст.203,233,717 ЦК України, враховуючи правові висновки Верховного Суду України у справах № 6-2цс14, № 6-232цс15, № 6-551цс16, № 6-605цс16, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідачами понесені документально підтверджені судові витрати (а.с.32-35), розрахунок яких відповідає вимогам законодавства і у відповідності до ст.88 ЦПК України їх слід стягнути з позивача на користь відповідачів.

Outcome: approved