Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на наступне. 06 березня 2008 року між відповідачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № 014/23-00/1. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 06 березня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алєйніковим М.В., предметом якого є належний відповідачу на праві власності житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці, площа якої буде встановлена при видачі державного акту про право власності на земельну ділянку. 23 серпня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» було укладено договір факторингу (портфельне відступлення прав вимоги), відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 014/23-00/1 від 06 березня 2008 року перейшло до ПАТ «Вектор Банк». 23 серпня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу (портфельне відступлення прав вимоги), відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №014/23-00/1 від 06 березня 2008 року перейшло до ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія». 23 серпня 2016 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого право вимоги за іпотечним договором від 06 березня 2008 року перейшло до ПАТ «Вектор Банк». 23 серпня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги за іпотечними договорами, відповідно до якого право вимоги за договором іпотеки від 06 березня 2008 року перейшло до ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія». У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором 014/23-00/1 у [PERSON] виникла заборгованість, яка відповідно до реєстру боржників до договору відступлення права вимоги становить 155 944, 28 доларів США і складається із: суми боргу за тілом кредиту - 92 988,22 доларів США, нарахованих процентів за користування кредитом - 62 956,06 доларів США. А тому позивач звернувся до суду із наявним позовом, в якому просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 014/23-00/1 від 06 березня 2008 року в розмірі 155 944, 28 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом надання ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» права продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій згідно Закону України «Про виконавче провадження». Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутні, в якій зазначив, що підтримує заявлені позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України та ст. 12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», про причини неявки відомостей від нього не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, зустрічний позов до суду не пред`являв. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06 березня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/23-00/1 відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит в сумі 130 000 доларів США на придбання нерухомого майна зі строком остаточного повернення 06 березня 2023 року /а.с.05-09/. 06 березня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки, відповідно до п.1.1 якого цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №014/23-00/1 від 06 березня 2008 року, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого іпотекодавець зобов`язується повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 130 000 доларів США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором /а.с.13-14/. Відповідно до п.1.2 вказаного договору іпотеки від 06 березня 2008 року предметом іпотеки є нерухоме майно: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці, площа якої буде встановлена при видачі державного акту про право власності на земельну ділянку. Пунктом 6.1 договору іпотеки передбачено, що у разі порушення боргового зобов`язання, умов кредитного договору або умов цього договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.6.4 договору іпотеки сторони узгодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку»; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 6.5.1 договору іпотеки передбачено, що у відповідності до ст.36 Закону України «Про іпотеку» цей договір є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого іпотеко держатель на власний розсуд може: - згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку» набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором. В цьому випадку цей договір (застереження п.6.5.1) є правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. - згідно ст.38 Закону України «Про іпотеку» продати предмет іпотеки будь-якій особі-покупцеві, при цьому ціна продажу предмета іпотеки може бути встановлена за вибором іпотеко держателя, або в розмірі заставної вартості предмета іпотеки, визначеної в п.1.5 цього договору або на підставі оцінки майна, що підготовлена незалежним суб`єктом оціночної діяльності. Договір купівлі-продажу, укладений у відповідності до цього пункту є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. 23 серпня 2016 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» було укладено договір факторингу (портфельне відступлення прав вимоги), відповідно до п.2.1 ПАТ «Вектор Банк» передано права вимоги, вказані в реєстрі кредитних операцій. /а.с.17-19/. Як вбачається із витягу з реєстру відступлення 23 серпня 2016 року /а.с.20., ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» передало ПАТ «Вектор Банк» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 014/23-00/1 із основною заборгованістю - 92 988,22 доларів США, заборгованістю за нарахованими процентами за користування кредитом - 62 956,06 доларів США. 23 серпня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за договорами іпотеки, відповідно до п.1 якого у зв`язку з укладенням сторонами договору факторингу, цедент передає, а цесіонарій приймає права за договорами іпотеки, що зазначені у додатку № 1 до цього договору /а.с.26-28/. З додатку № 1 до договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 23 серпня 2016 року вбачається, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» передало ПАТ «Вектор Банк» право вимоги, зокрема, і за договором іпотеки, предметом якого є належний [PERSON] житловий будинок /а.с.29-30/. 23 серпня 2016 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Вектор Банк» було укладено договір факторингу (портфельне відступлення прав вимоги), відповідно до п.2.1 ПАТ «Вектор Банк» передано права вимоги, вказані в реєстрі кредитних операцій. /а.с.21-23/. Як вбачається із витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 23 серпня 2016 року /а.с.24/, ПАТ «Вектор Банк» передало позивачу по справі - ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 014/23-00/1. ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» сплатило обумовлену п.3.1 договору факторингу від 23 серпня 2016 року суму в розмірі 4 444 000,00, що підтверджується копією платіжного доручення від 23 серпня 2016 року /а.с.25/. 23 серпня 2016 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Вектор Банк» укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за договорами іпотеки, відповідно до п.1.1 якого цедент передає, а цесіонарій приймає права за договорами іпотеки, що зазначені у додатку № 1 до цього договору /а.с.31-33/. З додатку № 1 до договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 23 серпня 2016 року вбачається, що ПАТ «Вектор Банк» передало ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» право вимоги, зокрема, і за договором іпотеки, предметом якого є належний [PERSON] житловий будинок /а.с.34-35/. В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація про державну реєстрацію іпотеки /а.с.15/. В силу ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. В матеріалах справи відсутнє підтвердження, що позивач по справі надіслав на адресу [PERSON] попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачене п.6.1 договору іпотеки від 06 березня 2008 року, з огляду на що суд не може прийти до беззаперечного висновку, що ця умова договору була виконана. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12цього Закону. Згідно ч.4 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотеко держателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону. Способами задоволення вимог іпотеко держателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону). В постанові від 29 травня 2019 року у цивільній справі № 310/11024/15-ц (пункти 61,62) Верховний Суд виклав наступний правовий висновок, який відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України підлягає врахуванню судом першої інстанції: - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту. - частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотеко держателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателяу спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. Оскільки відповідно до п.6.4 договору іпотеки від 06 березня 2008 року, права іпотекодержателя за яким перейшли до позивача по справі, сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку», позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права продажу предмета іпотеки, є неналежним способом захисту. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору слід віднести на позивача по справі, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed