Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Сторони із 11 березня 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі і мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Оскільки подружні стосунки з відповідачем припинені і він добровільно не приймає участі в утриманні їх спільної дочки, позивач заявила до суду вимогу про стягнення із [PERSON] на її користь на утримання дочки аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дочкою повноліття. Позивач у судовому засіданні позовну вимогу підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Додатково суду пояснила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем із 11 березня 2016 року, має з ним спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Виховання та утримання дитини вимагає значних фінансових затрат. Вона в даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, відповідач абсолютно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а їй самій важко за соціальну допомогу забезпечувати дитину. Їй відомо, що відповідач матеріально забезпечений та може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, оскільки працює охоронцем у ТОВ «Агрофірма Рубанський» та отримує стабільний дохід від своєї праці. Просить зобовязати відповідача сплачувати аліменти. Відповідач позов визнав, не заперечив проти його задоволення і пояснив, що його місячний дохід складає 2600 гривень. Його дружина не вміє розпоряджатися фінансами, а тому він сам на свій розсуд забезпечує дитину продуктами харчування, а потреб у одязі дитина не має. Крім того, його батьки купили [PERSON] куртку, тобто також приймають участь в утриманні дитини. Бажає, аби аліменти перераховувалися на картковий рахунок дочки, яким би вона змогла розпорядитися після досягнення повноліття. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін у справі, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення у заявленому об`ємі з врахуванням наступних підстав: Свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 173265 (а.с. 4) стверджується, що сторони із 11 березня 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4), а свідоцтвом про народження (а.с. 5) доводиться, що сторони мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідками виконавчого комітету Галайковецької сільської ради № 137 та № 138 від 10 березня 2017 року (а.с. 6-7) стверджується заява позивача про те, що дитина проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні, відповідач же проживає окремо від них (а.с. 8). Цю обставину не заперечили сторони в судовому засіданні. Із обставин, викладених відповідачем у судовому засіданні, вбачається, що він працездатний, отримує доходи від праці та не має на території сільської ради інших утриманців, окрім спільної з позивачем дочки (а.с. 8). Нормами сімейного кодексу України передбачено обовязок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обовязок є рівною мірою, обовязком як матері так і батька. Батьки зобовязані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З урахуванням викладених вище обставин, в тому числі озвученого відповідачем розміру свого місячного доходу, положень ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів, визнання позову відповідачем в частині стягнення аліментів, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та дітей буде визначення розміру аліментів як 1/4 частини від його заробітку щомісячно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою\~ позовної заяви майнового характеру встановлена\~ у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 2 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 640 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Позивач звернулася до суду з цим 13 березня 2017 року.

Outcome: approved