Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2002 року, від шлюбу мають двох дітей: неповнолітню доньку - [PERSON] та малолітнього сина - [PERSON] . [PERSON] звернулася з позовом до суду про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, через абсолютно різні погляди на сімейні відносини і відсутність взаєморозуміння. Вважає, що їх сім`я розпалася остаточно, тому переконана, що шлюб носить формальний характер, а подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим та недоцільним, оскільки суперечить її інтересам та інтересам їхніх дітей. Просить шлюб розірвати та відновити її дошлюбне прізвище на [PERSON] . Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 06.05.2019 року у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, а згідно ухвали від 08.07.2019 року призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав, що зазначені в позовній заяві, додатково пояснила, що протягом року з відповідачем не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Через непорозуміння тимчасово проживали окремо, тому вважає, що сім`я фактично перестала існувати. Наполягає на розірванні шлюбу, просить не надавати строку для примирення та задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні погодився з необхідністю розірвання шлюбу, просить не надавати строк для примирення, оскільки вважає, що можливості зберегти сім`ю вже немає. Доповнив, що з позивачкою справді протягом року не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, однак він бере учать у вихованні та утриманні їхніх дітей. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі з 08 червня 2002 року, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 967 (а.с.6), в якому мають неповнолітню доньку - [PERSON] та малолітнього сина - [PERSON] .(а.с.11,12). Також встановлено, що протягом року сторони спільного господарства не ведуть, припинили сімейні стосунки. Позивачка примирення вважає неможливим та наполягає на розірванні шлюбу. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивачки щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. Крім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивачка висловила своє бажання відновити дошлюбне прізвище, то у відповідності до ст. 113 СК України, суд дійшов висновку, що після реєстрації розірвання шлюбу між сторонами позивачці слід присвоїти прізвище [PERSON] . Згідно змісту частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved