Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № СL-201/383/2007 від 30.07.2007 року в розмірі 672 326 грн. 81 коп. 10.07.2012 року позивач збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідачів 1159922 грн. 46 коп. В обґрунтування вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначило в позові, що 30 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк та [PERSON] було укладено кредитний договір № СL-201/383/2007. Згідно до умов укладеного кредитного договору та кредитної заявки, 30.07.2007 р. банк здійснив видачу кредитних коштів [PERSON] у розмірі 37408,00 (тридцять сім тисяч чотириста вісім швейцарських франків 00 сантимів) Швецарських франків, шляхом їх безготівкового переказу на поточний рахунок позичальника, що підтверджується валютним меморіальним ордером № 28 від 30.07.2007 року. Відповідно до п. 1.1 частини № 2 кредитного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній в частині № 1 цього договору, а позичальник приймає кредит, зобовязується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання, як вони визначені у цьому договорі. Згідно з пунктом 3 частини №1 кредитного договору проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі фіксованої відсоткової ставки у розмірі 9,49% річних. Відповідно до п. 2 ч. 1 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником 25 числа кожного календарного місяця у розмірі платежу 519,56 Швецарських франків. Датою остаточного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору є 30 липня 2013 року. В якості забезпечення наданого кредитного договору, 30 липня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-CL-201/383/2007, згідно з яким він зобовязався відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобовязань по кредитному договору у повному обсязі таких зобовязань. Однак, в супереч умовам кредитного договору, вищевказані зобовязання позичальником щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконуються взагалі не сплачує кредит. Також позивач зазначив, що 26 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі продажу кредитного портфелю № б/н, до якого увійшли кредитний договір та договір поруки, які були укладені між банком та відповідачами. Згідно з умовами зазначеного договору купівлі продажу кредитного портфелю № б/н ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за цим кредитним договором. У звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, 16.12.2011 року Факторинг надіслав на адресу відповідачів досудові вимоги від 24.10.2011 року за вих. №№ 26645, 26646 про погашення заборгованості протягом 30-ти днів. Однак, вказані досудові вимоги відповідачами виконані не були. Згідно розрахунку, заборгованість відповідачів станом на 09.04.2012 року складає 1 159 922 грн. 46 коп., яка включає: 27 016,80 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.04.2012 р. складає 234 514 грн. 04 коп. - тіло кредиту; 1658,51 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.04.2012 р. складає 14 396 грн. 37 коп. - відсотки, нараховані відповідно до п. 1.4.1 кредитного договору за відсотковою ставкою 9,49 % річних за період з 23.03.209 року по 24.11.2009 року; 104 951,63 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.04.2012 р. складає 911012 грн. 05 коп. пеня, нарахована відповідно до п. 4.1.1. кредитного договору на прострочену заборгованість в розмірі 1 % за кожен день прострочення за період з 10.04.2011 року по 09.04.2012 року. , які позивач просив стягнути з відповідачів солідарно, а також судові витрати. Заочним рішенням Ленінського суду м. Запоріжжя від 25.09.2012 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» були задоволені в повному обсязі. Ухвалою суду від 23.03.2015 року за заявою [PERSON] заочне рішення суду від 25.09.2012 року було скасовано. Під час розгляду справи по суті, після скасування рішення, позовні вимоги представником позивача не уточнювались. В судовому засіданні представник позивача -[PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві та матеріалах, доданих до неї. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON]- адвокат [PERSON] заперечував проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, який просив застосувати. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» обґрунтованим, але таким , що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Відповідно до ч.2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Судом встановлено, що 30 липня 2007 року між ЗАТ „ОТП Банк, правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № СL-201/383/2006. Згідно умов укладеного кредитного договору та кредитної заявки, 30.07.2007 р. банк здійснив видачу кредитних коштів [PERSON] у розмірі 37408,00 Швецарських франків, шляхом їх безготівкового переказу на поточний рахунок позичальника, що підтверджується валютним меморіальним ордером № 28 від 30.07.2007 року. Відповідно до п. 1.1 частини № 2 кредитного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній в частині № 1 цього договору, а позичальник приймає кредит, зобовязується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання, як вони визначені у цьому договорі. В якості забезпечення наданого кредитного договору, 30 липня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-CL-201/383/2007, згідно з яким [PERSON] зобовязався відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобовязань по кредитному договору у повному обсязі таких зобовязань. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору поруки, поручитель [PERSON] та боржник [PERSON] відповідають як солідарні боржники, а це означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобовязань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Датою остаточного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору є 30 липня 2013 року. Відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань за кожен день прострочки. 26 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі продажу кредитного портфелю № б/н, до якого увійшли кредитний договір № CL-201/383/2007 від 30.07.2007р. та договір поруки № CL-201/383/2007 від 30.07.2007 р. Згідно розрахунку, заборгованість за кредитним договором станом на 09.04.2012 року складає: 27 016,80 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.04.2012 р. складає 234 514 грн. 04 коп.- тіло кредиту; - 1658,51 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.04.2012 р. складає 14 396 грн. 37 коп. - відсотки, нараховані відповідно до п. 1.4.1 Кредитного договору за відсотковою ставкою 9,49 % річних за період з 23.03.209 року по 24.11.2009 року; - 104 951,63 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.04.2012 р. складає 911012 грн. 05 коп. пеня, нарахована відповідно до п. 4.1.1. Кредитного договору на прострочену заборгованість в розмірі 1 % за кожен день прострочення за період з 10.04.2011 року по 09.04.2012 року. У відповідності зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 526 ЦК України зазначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Стаття 1049 ЦК України зазначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ч. 1ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1,2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ст.ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. ст.\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин третьої і четвертої\~статті 267 ЦК України\~позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5\~ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 11.04.2012., останній платіж позивачем зроблено у межах позовної давності - 30.04.2012 року. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність, строком один рік, і в своєму позові від 11.04.2012 банк просив стягнути пеню саме в межах строку спеціальної позовної давності , а саме за період з 10.04.2011 по 09.04.2012 року. Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення з [PERSON], як поручителя за договорами поруки № SR-CL-201/383/2007 слід за необхідне зазначити наступне. 30 липня 2007 року для забезпечення повернення кредитних коштів позичальника на користь Банку, між [PERSON] та банком було укладено договір оруки № SR-CL-201/383/2007відповідно до умов якого, Поручитель безвідривно та безспірно зобовязується відповідати перед Банком за належне виконання Позичальником взятих на себе зобовязань. Відповідно до\~ст. 543 ЦК України\~у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання -кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього. Правовінаслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, урегульовані ст.554\~ЦПК України. Згідно зі\~ст. 554 ЦК України\~у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. За положенням ч.1\~ст.553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Враховуючи, що дата остаточного повернення кредиту за кредитним договором встановлена 30.04.2009 р., а позивач звернувся з позовом до [PERSON] 11.04.2012 р., тобто після спливу 6 місяців з дня настання строку виконання зобовязань за кредитним договором, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги до поручителя [PERSON] задоволенню не підлягають з підстав припинення поруки . Проаналізувавши викладені норми права, вивчивши надані сторонами докази, взявши до уваги надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] та [PERSON] , як поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сплатило 3 219 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 5504 від 08.12.2011 р. та платіжним дорученням № 1438 від 20.03.2012 р. - вказана сума підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: partial