Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що між ЗАТ «ОТП Банк» (яке в свою чергу відступило право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та [PERSON] 02.02.2007 року був укладений кредитний договір № ML-006/1372/2007. Відповідно до умов кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 131000, 00 доларів США, зі сплатою процентів у розмірі 5,49% річних та FIDR (процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 02.02.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № SR-006/1372/2007, відповідно до умов якого Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком у разі невиконання або неналежного виконання умов кредитного договору Позичальником. З огляду на те, що [PERSON] неналежно виконував умови кредитного договору, у нього перед Банком, як стверджує позивач, виникла заборгованість, яка станом на 22.06.2015 року становить 113818,06 доларів США, що еквівалентно 2462502,44 грн., а також розмір пені 8988133,94 грн., яка складається з: залишку заборгованості за кредитом у сумі - 97846,74 долари США, еквівалентно - 2116956,10 грн., заборгованості по відсоткам - 15971,32 долари США., еквівалентно - 345546,34 грн. та пені за прострочення виконання зобов`язань у розмірі 8988133,94 грн. 28.05.2010 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого Банк передав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за спірним кредитним договором. Відтак, позивач просить суд стягнути на свою користь вищевказаний розмір заборгованості за кредитним договором, солідарно з відповідачів, а також стягнути суму сплаченого судового збору. Відтак, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить суд, відповідно до заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 22.06.2015 року становить 113818,06 доларів США, що еквівалентно 2462499,2 грн., а також 8988133,94 грн. - штрафні санкції, які складаються з: залишку заборгованості за кредитом у сумі - 97846,74 долари США, заборгованості по відсоткам - 29052,43 долари США та пені за прострочення виконання зобов`язань у розмірі 8988133,94 грн., а також судові витрати. До початку судового засідання представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] до суду подав відзив, в якому проти задоволення позову заперечував, просив суд застосувати строки позовної давності. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що 02.02.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-006/1372/2007. (а.с. 9-13) Відповідно до умов кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит у розмірі 131000, 00 доларів США, зі сплатою процентів у розмірі 5,49% річних та FIDR (процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Позичальник в свою чергу зобов`язався повернути суму кредиту та сплачувати розмір відсотків за користування ним. Додатком № 1 до кредитного договору № ML-006/1372/2007 від 02.02.2007 року, договірні сторони погодили Графік погашення кредиту. (а.с. 14-16) Задля забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 02.02.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № SR-006/1372/2007, відповідно до умов якого Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком у разі невиконання або неналежного виконання умов кредитного договору Позичальником. (а.с. 18-20) Однак, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.03.2016 року було задоволено позов [PERSON] та визнано припиненою поруку [PERSON] за договором поруки № SR-006/1372/2007 укладеним з ЗАТ «ОТП Банк». (а.с. 71-74) 28.05.2010 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого Банк передав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за спірним кредитним договором. (а.с. 37-43) 29.07.2014 року та 11.08.2014 року позивач відповідними листами повідомив Позичальника та Поручителя про те, що на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було відступлено Банком право вимоги за спірним кредитним договором укладеним з [PERSON] , та запропоновано сплатити суму заборгованості. (а.с. 27, 29, 31) Відповідачем заперечуються позовні вимоги. В обгрунтування своїх заперечень відповідач надав до суду Висновок експертного економічного дослідження від 22.09.2012 року. Відповідно вказаного висновку: розрахунки, проведені банком, не відповідають базовим умовам кредитного договору, внаслідок чого банк припустився до завищення розміру щомісячного ануїтентного платежу на 18,27 доларів США та відповідно загальну суму нарахованих відсотків на 5481,0 дол. США; застосована банком у Додатковому договорі до кредитного договору методика фіксованих відсотків не відповідають базовим умовах кредитного договору внаслідок чого Банком безпідставно завищено суму відсотків на загальну суму 2480,05 доларів США; розрахунок позовних вимог наданий ТОВ «ОТП Факторинг Україна» документально не підтверджується в зазначених сумах. (т.2 а.с. 90-99) Крім того, відповідач просить суд застосувати строки позовної давності, адже на думку відповідача, 3-річний строк звернення до суду з цим позовом позивачем було пропущено. Так, з графіку погашення заборгованості по кредиту вбачається, перш за все що таке погашення боргу має здійснюватись щомісячними платежами, тобто частинами. Відповідно до Розрахунку заборгованості відповідача, яка надана до суду (а.с. 33), останній платіж на погашення кредитної заборгованості відповідачем було здійснено 02.12.2008 року. Станом на цю дату сума боргу відповідача становила 97846,74 долари США. Ця обставина не заперечується відповідачам. Відповідач визнає, що саме 02.12.2008 року ним було здійснено останній платіж по погашенню кредитного боргу. До відзиву на позовну заяву відповідач долучив також Досудову вимогу АТ «ОТП Банк» надіслану на адресу [PERSON] і датовану 19.10.2009 року. З цієї вимоги вбачається, що Банк, у зв`язку з порушенням відповідачем графіку погашення заборгованості, вимагає протягом 30 днів, з дати отримання цієї вимоги сплатити на користь Банку всю суму боргу за кредитом у розмірі 97846,74 долари США, а також відсотки, пеню та штрафи. Тобто, АТ «ОТП Банк», будучи кредитором у зобов`язанні на час надсилання цієї вимоги, скористався своїм правом, наданим ЦК України та направив вимогу відповідачу про дострокове повне погашення кредитної заборгованості. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Однак, надсилаючи вимогу про дострокове погашення кредиту, Банк фактично змінив дату виконання зобов`язання, з 02.02.2032 року на 19.11.2009 року (після сплаву 30 днів з дати отримання відповідачем вимоги Банку). Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ч.1 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 5 ст. 259 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Таким чином, заміна кредитора у зобов`язанні, у зв`язку з відступленням від АТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитним договором, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. У разі якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлюються окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Однак, відповідно до Постанови Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі № 6-990цс15, зазначено, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя ? протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Перша вимога нового кредитора - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», була направлена на адресу відповідача 01.06.2011 року, та отримана ним 20.06.2011 року. В цій вимозі новий кредитор аналогічно попередній вимозі Банку, пропонував відповідачу протягом 30 днів, з дати отримання цієї вимоги сплатити на користь позивача всю суму боргу за кредитом. Враховуючи наявність цих двох вимог (надісланих Банком та позивачем), суд приходить до висновку, про необхідність обчислення строку перебігу позовної давності саме з 19.11.2009 року, адже заміна кредитора не впливає на перебіг строку позовної давності щодо захисту порушеного права. З цим позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до Оболонського районного суду м. Києва 04.11.2014 року, що підтверджено відміткою на конверті, яким до суду було надіслано позовну заяву. (а.с. 59) Відтак, з огляду на вищевикладене, суд вбачає пропуск позивачем строку позовної давності звернення до суду з цим позовом за захистом своїх порушених прав. Причиною спору стала відмова відповідача у добровільному порядку виконати умови кредитного договору. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, умовами кредитного договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). П.1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). У ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом достовірно встановлено, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач, порушив графік погашення заборгованості. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що позивачем було порушено строк позовної давності звернення до суду з цим позовом за захистом своїх порушених прав, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Оскільки позовна давність у цій справі до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, то вона спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Отже, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed