Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

ТзОВ « Кредитні ініціативи» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та інфляційних витрат. Позовні вимоги вмотивовано тим, що 16.04.2007 року Акціонерним комерційним промислово- інвестиційним банком та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 153 Зідно договору від 17.12.2012 року право вимоги за вказаним кредитним договором ПАТ «АКПІБ» відступило ТзОВ «Кредитні ініціативи». Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав, надавши відповідачеві, кредит у сумі 19000,00 доларів США. Відповідно до умов Кредитного договору відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Кредитного договору повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком № 1 до нього - графіком платежів. У порушення умов Договору, позичальник [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого утворилась заборгованість по кредитному договору, яка становила 81314,79 грн. 12.03.2014 року відповідно до рішення Хустського районного суду Закарпатської області було задоволено позовну заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості на суму 81314,79 грн. Проте, оскільки заборгованість за Кредитним договором № 153 від 16.04.2007 року була стягнута судом станом на 31.08.2013 року, а рішенням суду стягнуто станом на 12.03.2014 року, ТОВ «Кредитні ініціативи» вважає, що за період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних та інфляційні витрати, а саме: заборгованість 3% ст.625 ЦК на суму - 12956,95 грн. інфляційні витрати - 78689,84 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості . Відповідно до п. 6.9 кредитного договору № 153 сторонами погоджено , що строк позовної давності встановлюється тривалістю 10 років, Кредитор має право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України в межах строку позовної давності 10 років. В своєму позові позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ « Кредитні ініціативи» заборгованість у розмірі 91646 грн. 49 коп. з яких заборгованість 3% ст. 625 ЦК України у розмірі 12956 грн. 95 коп. та інфляційні витрати у розмірі 78689 грн. 84 коп. В судове засідання представник позивача не з`явився надіславши суду заяву про розгляд справи у його відсутність. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився надіславши суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просить суд відмовити в задоволенні позову. На виконання ухвали суду про відкриття провадження у справі, відповідач [PERSON] надіслав відзив. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач як на підставу для відмови у задоволенні позову зазначає, що рішенням суду було задоволено позовні вимоги про стягнення боргу. Тобто позивач реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості по кредиту, направивши вимогу позичальнику та звернувшись до суду про стягнення всієї суми боргу. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Про сплив строку давності заявляє вимогу відповідач у справі. Посилання позивача на продовжену договором позовну давність просять не брати до уваги, оскільки як зазначено вище, після рішення суду кредитний договір припинився і припинилося положення договору про продовжений строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку , що позовні вимоги слід задоволити повністю виходячи з наступного . В судовому засіданні встановлено, що 16.04.2007 між АТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 153, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 19 000,00 доларів США з кінцевим строком повернення до 15.04.2017. 17.12.2012 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язалось передати грошові кошти, а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобов`язалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, у тому числі, і за Кредитним договором № 153 від 16.04.2007, укладеним із [PERSON] . Оскільки позичальник неналежно виконував зобов`язання, ТзОВ «Кредитні ініціативи». раніше, у 2014 році, звертався із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором Рішенням Хустського районного суду від 12.03.2014 у справі № 2-309/262/14 позов ТзОВ «Кредитні ініціативи». задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором в сумі 81314,79 гривень та судові витрати по справі Дане рішення суду набрало законної сили 24.03.2014 р.. Вказане рішення суду - не виконано. Визначена у рішенні суду заборгованість залишається не погашеною. Позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим відповідач має заборгованість в сумі 91646,79 гривень, яка складається з наступного: 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, на суму тіла кредиту згідно рішення суду - 12956,95 гривень; інфляційні витрати, відповідно до ст.625 ЦК України, на суму тіла кредиту - 78689,84 гривень; Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такі висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). Таким чином, з ухваленням у 2014 році рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося, і таке рішення і на час розгляду даної справи відповідачем не виконано, а заборгованість за Кредитним договором - не погашена. Зобов`язання, яке існує у [PERSON] перед ТОВ «Кредитні ініціативи», є зобов`язанням, яке визначене за рішенням суду у національній валюті - гривні. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, в тому числі, і інфляційних втрат. Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Кредитні ініціативи» надало розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, виходячи із заборгованості боржника [PERSON] за тілом кредиту, яка була встановлена рішенням Хустського районного суду від 12.03.2014 в справі № 2-/309/262/14 - в сумі 81314,79 грн. Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат проведено з 12.03.2014 по 28.05.2020 р. Відповідач у своєму відзиві подав контррозрахунок сум з врахуванням строку позовної давності звернення до суду тобто 3 роки. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. В судовому засіданні встановлено, що в п. 6.9 Кредитного договору встановлено строк позовної давності тривалістю в 10 років, а отже на переконання суду помилковим є твердження відповідача у своєму відзиві про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості, а тому в даному випадку немає підстав для застосування строку позовної давності, а отже суд не приймає до уваги розрахунок , який викладений відповідачем у своєму відзиві. За наведених вище обставини , суд вважає, що вимоги позивача слід задоволити у повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved