Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення збитків у розмірі 545 246,7 грн. (із урахуванням зменшених позовних вимог). В обґрунтування позову зазначено, що між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу № 00006667 від 11.02.2013, на підставі якого товариство передало у розпорядження відповідача обєкт лізингу - транспортний засіб типу Audi Q7 3,0 TDI, 2012 року виробництва, шасі № AUZZZ4L3DD018574, двигун № [NUMBER], а останній зобовязався сплатити кошти згідно графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), що є невідємною частиною договору, на загальну суму, яка еквівалентна гривні, в розмірі 93 123, 00 доларів США, не враховуючи авансового платежу в розмірі 37\~249, 20 доларів США. Згідно із п.п. п. 6.1., 6.5., 8.3.2. загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (умов лізингу) [PERSON] зобовязався здійснювати щомісячні лізингові платежі на рахунок позивача. Якщо відповідач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, позивач має право розірвати договір і витребувати обєкт лізингу, у т.ч. у примусовому порядку за виконавчим написом нотаріуса. Наслідки невиконання зобовязань за договору фінансового лізингу, у т.ч. штрафні санкції, вилучення і повернення обєкту лізингу передбачені у п.п. 8.2., 8.3.1., 12.6.1., 12.9., 13.6. умов лізингу. Позивачем надсилалися відповідачу протягом січня травня 2015 року нагадування про несплату, а разом з третім нагадуванням від 19.05.2015 направлено вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення обєкта лізингу та повідомлення про відмову від договору. Така ж вимога була направлена 29.05.2015 і отримана ним 08.06.2015. Тому згідно із п. 12.13. умов лізингу, договір вважається розірваним 11.06.2015. На підставі п. 12.9. договору, зважаючи на те, що вимога отримана 08.06.2015, останнім днем погашення заборгованості мало бути 10.06.2015, повернення обєкта лізингу - 22.06.2015. Однак обєкт лізингу в зазначений строк повернуто не було, зобовязання зі сплати заборгованості в повному обсязі не виконані. Згідно із п. 12.10 умов лізингу у будь-якому випадку дострокового припинення дії договору, позивач прямо зберігає право вимагати додаткових компенсацій, особливо щодо таких фактичних витрат, як страхові франшизи, витрати на збут, штрафи, витрати на правову допомогу. Позивач вважає, що йому завдано збитки у звязку із припиненням та порушенням умов договору, на відшкодування яких він має право на підставі ст. 22 ЦК України. Зазначає, що відповідно до п. 4.1. договору позивач зберігатиме за собою право власності на обєкт лізингу, в той час, як відповідач матиме право на експлуатацію обєкта лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків коли позивач матиме право розірвати цей договір та вимагати повернення обєкта лізингу). Згідно із п. 8.2.3. договору у випадку прострочення сплати лізингового платежу за договором, до відповідача застосовуються такі санкції як компенсація будь-яких витрат понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених відповідачем у відповідності до договору. В свою чергу п. 8.6. договору передбачено, що будь-які збитки заподіяні невиконанням або не належним виконанням стороною своїх зобовязань за контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі понад передбачені контрактом штрафні санкції. 09.10.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис № 1672 про повернення обєкта лізингу. Постановою державного виконавця ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції від 03.11.2015 відкрито виконавче з виконання вказаного виконавчого напису. Однак, станом на 21.12.2015 місцезнаходження транспортного засобу не було відоме, обєкт лізингу не був повернутий. Відповідно до п. 13.5. умов лізингу відповідач зобовязаний відшкодувати позивачу будь-які витрати, повязані із вилученням обєкта лізингу, у тому числі витрати, повязані із залученням будь-яких третіх осіб, що надають послуги повязані із вилученням обєкта лізингу. Враховуючи неможливість самостійно стягнути заборгованість та повернути обєкт лізингу, позивач звернувся до спеціалізованих організацій: ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» та ТОВ «Кредитекспрес [PERSON]Ел.Сі.» з метою надання послуг щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса, підготовки документів для відкриття виконавчого провадження та супроводження повернення заборгованості за договором. У зв'язку із цим позивач поніс витрати, які підтверджує договорами на надання консультаційних юридичних послуг, договорами про надання послуг із повернення майна, договором на відповідальне зберігання, рахунками-фактурами, актами наданих послуг, платіжним дорученнями, що підтверджують надання послуг із повернення обєкту лізингу силами ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» та ТОВ «Кредитекспрес [PERSON]Ел.Сі.». При цьому зазначає, що відповідач частково компенсував витрати на сплату послуг ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» у розмірі 4 276, 39 грн. Тому відповідачем має бути компенсована решта збитків, заподіяних неналежним виконанням умов договору, яка складається із суми сплаченого ПДВ розмірі 145 569,51 грн., оскільки ТОВ «Порше Лізинг Україна» є платником ПДВ, а також компенсації плати за фактичний час користування обєктом лізингу, у вигляді щомісячних лізингових платежів за вересень грудень 2015 року, січень - червень 2016 року у загальному розмірі 399 677,19 грн. Окрім іншого, не погоджується із думкою відповідача про необхідність нотаріального посвідчення договору про фінансовий лізинг. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ч. 2 ст. 806 ЦК України відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. При цьому, до відносин, повязаних з лізингом, не можуть бути застосовані положення, які визначають правове регулювання різновидів договору купівлі-продажу, поставки, а лише їх загальні положення. Таким чином, правове регулювання договору про фінансовий лізинг здійснюється ЦК України в частині, що не суперечить Закону України «Про фінансовий лізинг» так як правовідносини, що виникають при укладанні договорів про фінансовий лізинг регулюється спеціальним законом - Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. З аналізу вищезазначених положень ст. 806 ЦК України, та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» вбачається, що договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, має бути викладений у простій письмовій формі та не підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню. Стаття 799 ЦК України не може бути застосована у правовідносинах, повязаних із укладенням договору фінансового лізингу. Оскільки між сторонами не було укладено договору найму (оренди) транспортного засобу, який передбачає нотаріальне посвідчення, а договір фінансового лізингу відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» укладений у письмовій формі та згідно з вимогами ч. 1 ст. 209 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, прямо встановлених законом або за домовленістю сторін, тому підстави для визнання нікчемним Договору відсутні. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 14.07.2010 і є обовязковою для застосування судами на підставі ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України. Враховуючи викладене, просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, зазначивши, що договір про фінансовий лізинг № 00006667 від 11.02.2013 є нікчемним, оскільки виходячи із приписів ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ч. 1 ст. 806 ЦК України, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частина 2 ст. 215 ЦК України прямо зазначає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Договір про фінансовий лізинг № 00006667 від 11.02.2013 укладено у простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений. Отже він є нікчемним та не породжує жодних правових наслідків окрім тих, щo випливають з його нікчемності. Відповідна правова позиція останнім часом висловлена Верховним Судом України при розгляді відповідних справ, зокрема, у постанові № 6-2766цс15 від 16.12.2015, яка, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися судами при застосуванні таких норм права. Дана правова позиція застосовується Вищим спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа № 303/1800/15-ц від 27.10.2016, справа № 607/1938/16-ц від 31.10.2016, справа №486/2178/15-ц, справа №682/1148/16-ц). Зазначає, що до моменту одержання автомобіля він сплатив авансовий платіж за договором в розмірі 37 249,20 доларів США. Позивач просить стягнути платежі за період з червня 2015 року по березень 2016 року, визнавши, що до червня 2015 року відповідач не виконував обовязки за договором. Хоча відповідно до графіку до договору лізингу за час з укладення договору до травня 2015 року, він додатково до авансового платежу, сплатив не менше 47 766,32 доларів США. 06.07.2016 з автомобільної стоянки співробітники поліції разом з представниками позивача вилучили автомобіль, не повідомивши про це відповідача. Позивач надсилав листи із рахунками на електронну пошту, телефонував, але про намір забрати автомобіль не повідомляв. За таких обставин вважає, що міг би віддати автомобіль добровільно. Лише при ознайомлення з матеріалами даної справи, він дізнався про те, що позивач намагався вилучити автомобіль за допомогою виконавчої служби. Зауважує, що в матеріалах виконавчого провадження було спочатку зазначено, що місце знаходження майна: м. Бровари, вул. Київська,3 16, а потім, що транспортний засіб знаходиться за адресою: ПП «Реставратор», Донецька область, м. Словянськ, вул. Сучасна, 16-А. Хоча відповідач вказує, що не змінював адреси реєстрації та фактичного проживання - м. Дніпро, Набережна Перемоги[ADDRESS]. Виконавчий документ взагалі не потрапив до виконавчої служби за адресою його проживання. 20.09.2016 за телефоном підтримки ТОВ «Порше Лізинг Україна» йому стало відомо, що вилучений автомобіль, за результатами аукціону було продано за 39 000 доларів США. Таким чином, позивач вже одержав за наслідками використання автомобіля від мене понад 85 000 доларів США та від продажу автомобіля 39 000 доларів США, що загалом складає 124 000 доларів США. При цьому телефоном повідомили, що він винен ще 583 000 грн. Тобто, позивач на думку відповідача, бажає отримати надмірну вигоду. Враховуючи викладене, просить у позові відмовити. Вислухавши в судовому засіданні представників сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив таке. Між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу № 00006667 від 11.02.2013, відповідно до умов якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав у розпорядження [PERSON] обєкт лізингу - транспортний засіб типу Audi Q7 3,0 TDI, 2012 року виробництва, шасі № AUZZZ4L3DD018574, двигун № [NUMBER], а останній зобовязався прийняти обєкт лізингу і сплатити суму коштів за договором згідно графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування) на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 93 123, 00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 37 249,20 доларів США (а.с. 13 28, т. 1). Порядок розрахунків, строки, відповідальність за прострочення, умови повернення обєкту лізингу встановлені п.п. 6.1., 6.5., 8.3.2., 12.9., 13.1. загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (умов лізингу), що є невідємною частиною договору. Зокрема, відповідно до п. 8.3.2. умов лізингу, якщо відповідач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, позивач має право розірвати договір і витребувати обєкт лізингу, у т.ч. у примусовому порядку за виконавчим написом нотаріуса. Відповідно до п. 12.9. у разі дострокового припинення договору з боку позивача, відповідач зобовязувався повернути обєкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання відповідного запиту. Згідно із п. 13.1. якщо відповідач відмовляється від повернення або затримує повернення обєкту лізингу, позивач має право вилучити обєкт лізингу без попередньої згоди відповідача. На підставі п. 13.6. відповідач зобовязаний відшкодувати позивачу всі та будь-які витрати, повязані із вилученням обєкту лізингу. У випадку прострочення платежів за договором, згідно із п. 8.2. умов лізингу до відповідача застосовуються відповідні санкції пеня, штрафні санкції за вимоги, компенсація будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених відповідачем відповідно до договору. Позивачем у відповідності до п.п. 8.3.1., 12.6.1. умов договору надсилалися відповідачу нагадування про несплату: перше від 08.01.2015; друге від 19.01.2015, а також треті нагадування від 04.02.2015, від 17.02.2015, від 04.03.2015, від 18.03.2015, від 03.04.2015, від 20.04.2015, від 05.05.2015, від 19.05.2015 (а.с. 29 53, т. 1). Разом з третім нагадуванням від 19.05.2015 направлено вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення обєкта лізингу та повідомлення про відмову від договору вих. № 00006667 (а.с. 48, т. 1). Така ж вимога була направлена 29.05.2015 (а.с. 52, т. 1). На підставі п.п. 12.6, 12.7, 12.9, 12.13 вимога є врученою 08.06.2015, а договір є розірваним 11.06.2015. Зважаючи на те, що обєкт лізингу не був повернутий, позивач на підставі п. 13.7. умов лізингу звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. 09.10.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис № 1672 про повернення обєкта лізингу (а.с. 54, т. 1). Постановою державного виконавця ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції від 03.11.2015 відкрито виконавче з виконання цього виконавчого напису (а.с. 55, т. 1), актом державного виконавця від 08.07.2016 описано та арештовано майно (а.с. 34 - 37, т. 2). На підставі п.п. 8.6., 13.5 позивачем були залучені сторонні організації для вчинення дій з примусового повернення автомобіля: ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» та ТОВ «Кредитекспрес [PERSON]Ел.Сі.», витрати на залучення яких позивач підтверджує наданими в судове засідання договорами на надання консультаційних юридичних послуг, договорами про надання послуг із повернення майна, договором на відповідальне зберігання, рахунками-фактурами, актами наданих послуг, платіжним дорученнями, що підтверджують надання послуг із повернення обєкту лізингу силами ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» та ТОВ «Кредитекспрес [PERSON]Ел.Сі.» (а.с. 56 108, т. 1, а.с. 38 62, т. 2). З урахуванням того, що відповідач частково компенсував витрати на сплату послуг ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» у розмірі 4 276, 39 грн., позивач вважає, що відповідачем має бути компенсована плату за фактичний час користування обєктом лізингу, у вигляді щомісячних лізингових платежів за вересень грудень 2015 року, січень - червень 2016 року у загальному розмірі 399 677,19 грн., а також реальні збитки у розмірі 145 569,51 грн. ПДВ, сплаченого на користь сторонніх організацій, оскільки ТОВ «Порше Лізинг Україна» є платником ПДВ. Вирішуючи спір у даній справі, суд не погоджується із думкою позивача про те, що договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню, виходячи з такого. Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами 1 та 3 ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч. 2 ст. 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення ст. 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вказана правова позиція викладена в останніх постановах Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі № 6-2766цс15 та від 18.01.2017 у справі № 363/3673/14-ц, які відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, мають враховуватися судами при застосуванні таких самих норм права. Договір фінансового лізингу № 00006667 від 11.02.2013 не було нотаріально посвідчено - отже він є нікчемним і не породжує правових наслідків, окрім тих, що повязані із його нікчемністю, про які у даній справі не заявлено сторонами. Відсутність нотаріального посвідчення договору вказує на порушення прав відповідача при укладені договору та частковому його виконанні. Тому у задоволенні позову ТОВ «Порше лізинг України» про стягнення із відповідача збитків слід відмовити, оскільки нікчемний договір не породжує будь-яких зобовязальних наслідків, у т.ч. й тих, на які посилається позивач. З урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed