Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Стислий зміст позовних вимог 25 червня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Садівської сільської ради Сумського району Сумської області про стягнення 1258325 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 125832 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішенням Садівської сільської ради Сумського району Сумської області від 07 серпня 2019 року йому було відмовлено у наданні у власність земельної ділянки в районі [ADDRESS] . Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року зобов`язано Садівську сільську раду надати дозвіл на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] . Вважає, що такими неправомірними діями відповідач, у зв`язку з незаконною відмовою завдав йому матеріальну шкоду у вигляді упущеної вигоди, та моральну шкоду, оскільки він внаслідок неправомірних дій відповідача отримав стрес, розчарування, відчуття несправедливості . Стислий зміст заперечень відповідача Відповідач не погоджується з вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свою позицію обґрунтував тим, що позивач не є власником земельної ділянки, а тому його посилання на упущену вигоду є безпідставними. Зазначив, що позивачем не надано будь-яких доказів про порушення його прав зі сторони Садівської сільської ради, внаслідок яких йому заподіяна моральна шкода. Позиція суду Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні докази приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що [PERSON] є учасником АТО і звернувся 09 липня 2019 року до Садівської сільської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки розміром 0,25 га по [ADDRESS] (а.с. 6) Як вбачається з листа № 553 від 12 серпня 2019 року Садівської сільської ради, яке направлено [PERSON] його заява була розглянута і рішенням Садівської сільської ради було відмовлено у наданні у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] (а.с. 7) Згідно виконавчого листа №480/666/20 від 07 квітня 2020 року Садівську сільську раду Сумського району Сумської області зобов`язано надати дозвіл на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] (а.с.9). Рішенням Садівської сільської ради Сумського району Сумської області від 23 квітня 2021 року [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] (а.с.12) Нормативно-правове обґрунтування Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом частин 1 та 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пункт 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Висновки за результатами розгляду Позивачем на обґрунтування наявності матеріальної шкоди у розмірі 1258325 грн зазначив, що у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача ним упущена вигода у вигляді отримання земельної ділянка, вартість якої могла складати саме 1258325 грн. Разом з тим, встановлені в ході судового розгляду обставини справи та враховуючи вищенаведені вище норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, оскільки позивач необгрунтував свої позовні вимоги. Суд зауважує, що матеріали справи не дають можливості дійти висновку і, що і негативні емоції позивача від дій (відповідача) досягли рівня страждання або приниження, які заподіяли йому моральну шкоду. Враховуючи відсутність у матеріалах справи достатніх доказів на підтвердження заподіяння позивачеві моральних страждань та причинного зв`язку між діями відповідача і заподіянням моральної шкоди, суд доходить висновку про відсутність підстав і для задоволення позову у частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 125832 грн. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постановах від 21 лютого 2020 року у справі №363/3520/16-а, від 21 лютого 2020 року у справі №628/3028/16-а та від 15 квітня 2020 року у справі №815/63/18.

Outcome: dismissed