Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , вимоги якого уточнила та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 22 квітня 1999 року виконкомом Княжолуцької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, запис №5, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] , неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишити проживати з нею та стягнути з відповідача на її користь всі витрати, пов`язані з розглядом даної справи. Свої вимоги мотивує тим, що 22.04.1999 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який вони зареєстрували у виконкомі Княжолуцької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області. Від цього шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після укладення шлюбу на перших порах у них була нормальна сім`я. Вони працювали, спочатку в Україні, а згодом і за кордоном, виховували дітей, будували власний будинок. Проте з часом відносини між ними почали погіршуватися. Через роботу за кордоном вони не бачились по кілька місяців, навіть рідко спілкувались, а при зустрічі в них часто почали виникати суперечки та сварки. Тривалий час вони терпіли один одного заради збереження сім`ї, а також для того, щоб їх діти мали і тата, і маму у спільному шлюбі та єдиній сім`ї. Постійні сварки і конфлікти призвели до того, що, навіть повернувшись в Україну, вони стали абсолютно чужими людьми і вже близько 2-х років вони не проживають разом. Відповідач перейшов жити до своїх батьків. Вони з дітьми залишились проживати у збудованому ними з відповідачем будинку. Щоб забезпечити дітей вона періодично їде на роботу за кордон. За останні роки вони з відповідачем практично перестали спілкуватися, у них відсутні будь-які спільні інтереси, спільне господарство не ведуть, тому станом на сьогоднішній день їх шлюбні відносини припинені і носять формальний характер, а сім`я фактично розпалася. За таких обставин, надалі зберігати їх шлюб нема жодного сенсу, вони вже не зможуть з відповідачем проживати разом у спільній сім`ї. Надання строку на примирення не виправить стан їх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів, тому це лише погіршить стан їх відносин з відповідачем та продовжить їх перебіг у часі. Представник позивачки - адвокат Кажук В.Б. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив шлюб розірвати з підстав, викладених у позовній заяві, малолітнього сина залишити проживати разом з матір`ю, прізвище їй не змінювати, також стягнути з відповідача понесені судові витрати, при цьому вказав, що його довірителька погоджується, щоб витрати на професійну правничу допомогу вони з відповідачем несли в рівних частках, а відповідно стягнути з останнього на її користь 1000 грн, а іншу 1000 грн, які вона сплатила за послуги адвоката, залишити за нею. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, щодо розірвання шлюбу не заперечив, однак не погодився щодо стягнення судових витрат з нього. Також він погодився щодо визначення місця проживання їх сина разом з матір`ю, оскільки вона налаштувала дитину проти батька, хоча сама, поїхавши за кордон, залишила дітей без належного догляду, відповідно допомагає їм у всьому саме він. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 26.08.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено провести підготовче судове засідання за участю сторін. В судовому засіданні 16.09.2020 позивачка подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона відмовилася від позовної вимоги щодо визначення місця проживання дочки [PERSON] , якій вже виповнилося 16 років. Ухвалою суду від 16.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 13 жовтня 2020 року від позивачки поступила заява про розгляд справи у її відсутності. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 22 квітня 1999 року, який зареєстрований виконкомом Княжолуцької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, запис №5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 22.04.1999 (а.с.3). Як вбачається зі світлокопій свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.04.2004 та свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.01.2010, виданих виконкомом Княжолуцької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, за час шлюбу у сторін народилися відповідно [PERSON] , [INFO] , запис №18 та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №2 (а.с.5, 6). Сторони більше двох років проживають окремо, не ведуть спільне господарство та не підтримують подружніх відносин. Спір з приводу визначення місця проживання дітей відсутній. Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітніх дітей, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: вислухавши сторін, дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги часткове визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивачки про те, що сторони спільно не проживають, між ними припинилися будь-які шлюбні відносини, їхній шлюб носить формальний характер. Сторони не бажають зберегти сім`ю, наполягають на розірванні шлюбу, вважають примирення між ними неможливим. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Обидві сторони погодилися щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, позивачкою по справі. Щодо дочки [PERSON] , [INFO] , якій вже виповнилося 16 років, то, враховуючи ч. 3 ст. 160 СК України, згідно з якою якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою, вона сама вправі приймати рішення з ким із батьків проживати. Позивачка просить також після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] їй не змінювати, що відповідно до ст. 113 СК України, є її правом після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, неповнолітнього сина [PERSON] залишити проживати з матір`ю, прізвище якої після розірвання шлюбу залишити без змін. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання відносить сплату судового збору в розмірі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією (а.с.12) та оплату витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 2000 грн, на підтвердження чого надає суду квитанцію від 21.08.2020 на вказану суму за надання адвокатських послуг адвокатом Кажуком В.Б., договір про надання правничої допомоги від 21.08.2018,\~акт виконаних\~робіт від\~21.08.2020,\~свідоцтво про\~заняття адвокатською\~діяльністю серії\~ІФ №000996\~(а.с.7-10),\~що включає\~в себе\~400\~грн -\~за аналіз\~та вивчення\~судової практики\~по аналогічних\~справах,\~збір документів,\~1000\~грн -\~за написання\~позову та\~укомплектування його\~додатками,600 грн - за представництво інтересів клієнта в суді. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, то з урахуванням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, слід стягнути на користь позивачки з відповідача 1000 грн понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, а 1000 грн цих витрат за заявою її представника залишити за [PERSON] . Також, беручи до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК Укураїни, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, то з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 114, 160 СК України та

Outcome: approved