Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 27.08.2020 року [PERSON] звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою до ПСГП «Йосипівське» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] в с. Гутянське Малинського району померла її матір [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на все належне їй за життя майно, в тому числі на земельну ділянку кадастровий номер 1823484000:08:000:0060, площею 0,7506га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Йосипівської сільської ради Малинського району Житомирської області. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є її донька - [PERSON] 31.10.2019 року приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Н.С. було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на ім`я позивача. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з земельної ділянки кадастровий номер 1823484000:08:000:0060. Право власності на даний об`єкт зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Разом з цим, при оформленні позивачем своїх спадкових прав, їй стало відомо про те, що земельна ділянка кадастровий номер 1823484000:08:000:0060 перебуває в оренді у ПСГП «Йосипівське», строком до 21.04.2025 року. Орендодавцем згідно відомостей ДРРП є [PERSON] . Позивач вважає, що її мати договір оренди земельної ділянки не укладала та його не підписувала. Крім того, орендна плата за землекористування від відповідача ні матері позивача, ні [PERSON] не надходила. Отже, позивач просить суд визнати договір оренди земельної ділянки №41 від 23.03.2015 року, об`єктом якого є земельна ділянка кадастровий номер 1823484000:08:000:0060, укладений між [PERSON] та приватним сільськогосподарським підприємством «Йосипівське», недійсним. Представник позивача [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] на підставі довіреності від 12.08.2020 року, в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача ПСГП «Йосипівське» в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву з доказами до нього та заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за одночасним існуванням зазначених обставин ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив позивач. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. [INFO] в с. Гутянське Малинського району Житомирської області померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис про смерть №8 (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй за життя майно, в тому числі земельну ділянку кадастровий номер 1823484000:08:000:0060, площею 0,7506 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Йосипівської сільської ради. 31.10.2020 року приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Н.С. на ім`я [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно - земельну ділянку кадастровий номер 1823484000:08:000:0060, площею 0,7506 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Йосипівської сільської ради (а.с.8). Право власності позивача на земельну ділянку кадастровий номер 1823484000:08:000:0060 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою індексний номер 197664851 від 25.01.2020 року (а.с.7). Також з даної довідки вбачається, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване речове право - право оренди земельної ділянки кадастровий номер 1823484000:08:000:0060, на підставі договору оренди №41 від 23.03.2015 року. Строк дії договору визначений до 21.04.2025 року, суб`єктами даного договору є [PERSON] та ПСГП «Йосипівське». З витребуваного ухвалою суду від 21.09.2020 року Договору оренди землі №41 від 23.03.2015 року вбачається, що орендодавець [PERSON] передає, а орендар приватне сільськогосподарське підприємство «Йосипівське» приймає у строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер 1823484000:08:000:0060, площею 0,7506 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Йосипівської сільської ради. Даний договір укладено на 10 років. У розділі договору «Реквізити сторін» зазначені персональні дані орендодавця, а також наявний її власноручний підпис (а.с.30). Мотиви та застосовані норми права. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 ст.202 ЦК України). Згідно ч.2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, який регулює правовідносини, пов`язані з орендою землі є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року (в чинній на день укладення спірних договорів оренди редакції Закону від 11.08.2013 року). Відповідно до ст. 13 Закону договір оренди - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч.1 ст.15 ЗУ «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є умови про об`єкт оренди, строк дії договору та орендна плата, із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Згідно ч.2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У постанові колегії суддів другої палати КЦС від 22.01.2020 року у справі №674/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». У ході судового розгляду справи клопотання від позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи не заявлено. Таким чином неможливо встановити чи належав підпис, наявний у розділі Договору оренди землі №41 від 23.03.2015 року «Реквізити сторін» [PERSON] . Разом з цим, у постанові від 16.06.2020 року у справі №145/2047/16-ц Велика палата ВС зазначила: «Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частину 2 та частину 3 статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими. Разом з тим ВП ВС констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення». Отже, для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або ос порені відповідачем і по захист яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Враховуючи наведене, [PERSON] обрала неефективний спосіб захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним. При цьому суд роз`яснює, що за наявності для того підстав, позивач не позбавлена права заявити вимогу про усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про повернення земельної ділянки або скасування запису про державну реєстрацію речового права. Негаторний позов можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця земельної ділянки *постанова ВП ВС від 04.07.2018 року у справі №653/1096/16-ц). Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] .

Outcome: dismissed