Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 2010 р. У зв'язку з тим, що подружжя має різні характери, позивач не має бажання надалі проживати разом з відповідачем, просить суд розірвати шлюб. Також позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30% від прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку, з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, у звязку з тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач вказує, що у сторін відсутні взаєморозуміння, взаємоповага, довіра один до одного. На ґрунті цього тривалий час разом не проживають, не ведуть з відповідачем спільного господарства. Подальше збереження сімї неможливе та недоцільне, просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання подав заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений у відповідності до ст. 74 ЦПК України, про причини неявки від відповідача повідомлення не надійшло. В звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не застосовувалось у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо відповідно до приписів ст. 224 ЦПК України для ухвалення заочного рішення у відсутності відповідача, який не з'явився у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі наступного. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2010 року. Суд вважає, що відповідно до положень ст. 112 СК України позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Відповідно до п. 10 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.07 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку за умови встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У зв'язку з тим, що відносини між подружжям унеможливлюють подальше спільне проживання, сторони не ведуть спільне господарство, з часу звернення до суду позивач не змінив свого бажання розірвати шлюб, суд дійшов висновку, що дальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. З урахуванням наведеного вище, суд не вважає за можливе в подальшому сім'ю сторін зберегти міцною та здоровою та вважає за необхідне їх шлюб розірвати. З свідоцтва про народження вбачається, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Як встановлено в судовому засіданні, дитина проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. ст. 180, 181, 182 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. При ухиленні батьків від цього обовязку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Аліменти на неповнолітніх дітей з їх батьків стягуються в розмірі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у звязку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що суду не надано будь-яких доказів щодо обставин, визначених ст. 182 СК України, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи розмір середньої заробітної плати для місцевості, де проживає відповідач, приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved