Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Тернопільський обласний центр зайнятості (далі також може вживатись як позивач) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі також може вживатись як відповідач) про стягнення вартості навчання в аспірантурі в сумі 24'008,30 грн. В обґрунтування цих вимог зазначає, що з 02 жовтня 2000 по 26 червня 2018 року сторони перебували у трудових відносинах. 02 грудня 2014 року відповідачем укладено договір про підготовку аспіранта. Його предметом є навчання [PERSON] в аспірантурі без відриву від виробництва за рахунок коштів позивача. Строк навчання встановлений з 02 грудня 2014 по 02 грудня 2018 року. 02 липня 2018 року відповідач була відрахована з числа аспірантів за власним бажанням, а тому зобов`язана відшкодувати позивачу вартість навчання, відповідно до умов договору. Відповідач подала відзив де зазначає, що справді працювала у Тернопільському обласному центрі зайнятості та навчалась за його рахунок у аспірантурі. 03 липня 2018 року вона перемогла у конкурсі на заміщення вакантної посади спеціаліста групи морально-психологічного забезпечення зв`язків із громадськістю [INFO] . 24 та 26 липня 2018 року на її електронну адресу надходили листи від працівників науково-дослідної частини з підготовки наукових кадрів вищої кваліфікації інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України з пропозицією заповнити заяву про відрахування з аспірантури з 02 липня 2018 року та поновлення з 03 липня 2018 року. Саме тому вона написала таку заяву. Підставою для відрахування з аспірантури вона вказала «у зв`язку з перемогою у конкурсі». 03 липня 2018 року її поновлено у складі аспірантів ІV року навчання. 10 серпня 2018 року позивач надіслав на її адресу лист з вимогою відшкодувати вартість навчання в аспірантурі. Відповідач вважає, що підстави для такого відшкодування відсутні, оскільки відраховано її було не за власним бажанням, а у зв`язку з прийняттям на роботу за конкурсом. Окрім цього, вона вважає, що така підстава для звільнення є поважною, відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України (далі КЗпПУ), а тому унеможливлює відшкодування коштів за навчання згідно з пунктом 5.2.3 договору про підготовку аспіранта. У відповіді на відзив позивач звертає увагу на те, що відповідача було відраховано з навчання у аспірантурі на підставі заяви, поданої нею ж самою. Посилання у цій заяві на прийняття на роботу за конкурсом у іншу установу, на думку позивача, не є причиною відрахування її з навчання, а мотивом, котрий спонукав [PERSON] перервати такий процес. Окрім цього, відповідно до пунктів 4.2, 4.6, 4.8 договору про підготовку аспіранта, відповідач зобов`язана своєчасно і в повному обсязі виконувати індивідуальний план підготовки за спеціальністю «Економіка та управління національним господарством»; після закінчення навчання в аспірантурі відпрацювати в державної службі зайнятості не менше трьох років. Відшкодувати Фонду вартість навчання та компенсувати всі інші втрати, пов`язані з навчанням, у випадках передбачених договором. [PERSON] подала додаткові пояснення де вкотре звертає увагу на те, що навчання у аспірантурі нею перервано у зв`язку з працевлаштуванням на роботу за конкурсом, що є поважною причиною. У судовому засіданні представник позивача підтримала вказані вимоги з мотивів, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях. Судом встановлено наступні обставини. 02 жовтня 2000 року відповідач прийнята на роботу в Тернопільський обласний центр зайнятості. 02 грудня 2014 року інститутом підготовки кадрів державної служби зайнятості України (далі ІПК ДСЗУ) винесено наказ № 315, яким відповідача зараховано аспірантом першого року навчання без відриву від виробництва (за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття) за спеціальністю 08.00.03 Економіка та управління національним господарством. (а.с. 8) Винесенню цього наказу передувало укладення між позивачем, відповідачем та ІПК ДСЗУ договору № АФ/06/14 про підготовку аспірантів від 02 грудня 2014 року. (далі Договір; а.с. 6-7) Предметом Договору було навчання [PERSON] в аспірантурі за кошти Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття аспіранта за спеціальністю «Економіка та управління національним господарство», форма навчання без відриву від виробництва. Строк навчання з 02 грудня 2014 року по 02 грудня 2018 року. 26 червня 2018 року відповідач подала позивачу заяву про звільнення її з посади за власним бажанням у зв`язку із перемогою у конкурсі на заміщення вакантної посади спеціаліста групи морально-психологічного забезпечення та зв`язків з громадськістю Тернопільського обласного військового комісаріату Тернопільської області. (а.с. 17) Цього ж дня, згідно з наказом № 288-к (а.с. 16), відповідача було звільнено з посади провідного фахівця з профорієнтації відділу активної підтримки безробітних Тернопільського міськрайонного центру зайнятості 02 липня 2018 року за власним бажанням у зв`язку з прийняттям на роботу за конкурсом на підставі статті 38 КЗпПУ. Як вбачається з витягу і наказу військового комісара [INFO] (по особовому складу) № 7-ДС від 02 липня 2018 року відповідача прийнято на роботу та призначено з 03 липня 2018 року відповідно до пункту 1 ст. 31 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року як переможця конкурсу на посаду спеціаліста групи морально-психологічного забезпечення та зв`язків з громадськістю [INFO] (на час декретної відпустки по догляду за дитиною до 3-х років основного працівника [PERSON] ) з посадовим окладом 3'600 грн. на місяць. (а.с. 13) 02 липня 2018 року відповідач подала ректору ІПК ДСЗУ заяву у якій просила відрахувати її з навчання в аспірантурі у зв`язку з прийняттям на роботу за конкурсом у Тернопільський обласний військовий комісаріат з 03 липня 2018 року. (а.с. 14) 02 липня 2018 року, відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту», ректором ІПК ДСЗУ винесено наказ № 310/0/1-18, яким відповідача відраховано з числа аспірантів четвертого курсу навчання з 02 липня 2018 року за власним бажанням. Підставою для винесення цього наказу зазначена заява [PERSON] від 02 липня 2018 року. (а.с. 15) 03 липня 2018 року [PERSON] подала ректору ІПК ДСЗУ ще одну заяву, якою просила поновити її у складі аспірантів ІV курсу за спеціальністю 08.00.03 економіка та управління національним господарство за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб з 03 липня 2018 року. (а.с. 14, зворотна сторона) На підставі цієї заяви ректором ІПК ДСЗУ винесено наказ № 311/0/1-18 від 03 липня 2018 року, яким відповідача поновлено у складі аспірантів четвертого курсу з 03 липня 2018 року. (а.с. 15, зворотна сторона) 09 липня 2018 року позивач надіслав на адресу ІПК ДСЗУ лист у якому повідомив про звільнення відповідача з роботи та просив розрахувати вартість її навчання. 03 серпня 2018 року ІПК ДСЗУ надіслав на адресу директора Тернопільського обласного центру зайнятості лист № 712/06/18 у якому повідомив, що відповідач навчалась в інституті 3 роки і 7 місяців і вартість її навчання становила 24'008,3 грн. (а.с. 18) 10 серпня 2018 року позивач звернувся до відповідача з листом № 12/2041 у якому висунув вимогу повернути на його рахунок кошти в сумі 24'008,3 грн., витрачені на її навчання в аспірантурі. (а.с. 10) У відповідь на даний лист відповідач у письмовому вигляді повідомила позивача, що не вбачає підстав для такого відшкодування. (а.с. 12) Заслухавши пояснення учасників, надавши правову оцінку вказаним вище обставинам та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг виконавець зобов`язується за завданням замовника надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену спожиту послугу, якщо інше не встановлено договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. (частина 1 ст. 629 ЦК України) Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з пунктами 4.6. та 4.8. Договору відповідач зобов`язалась після закінчення навчання в аспірантурі відпрацювати в державній службі зайнятості не менше трьох років, відшкодувати позивачу вартість навчання та компенсувати всі інші витрати, пов`язані з навчанням, у випадках передбачених цим Договором. В свою чергу, пунктами 5.2.1., 5.2.2., 5.2.3. Договору визначено, що відповідач відшкодовує до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття на рахунок центру зайнятості вартість навчання та компенсує всі інші витрати, пов`язані з її навчанням у випадку відрахування з ІПК ДСЗУ: за власним бажанням <…>; відмови після закінчення навчання в ІПК ДСЗУ від роботи в системі державної служби зайнятості України; звільнення з роботи в системі державної служби зайнятості України за власним бажанням без поважних причин або з ініціативи адміністрації під час навчання або до закінчення трирічного строку з дня закінчення навчання. Згідно вказаних умов договору [PERSON] взяла на себе зобов`язання відшкодувати вартість навчання у аспірантурі та всі інші витрати, пов`язані з навчанням, котрі були профінансовані позивачем, як у разі відрахування з ІПК ДСЗУ за власним бажанням так і у випадку звільнення з роботи в системі державної служби зайнятості України за власним бажанням без поважних причин. Заява [PERSON] , подана ректору ІПК ДСЗУ 02 липня 2018 року свідчить про те, що відрахування з цього навчального закладу мало місце з її власної ініціативи. Той факт, що у вказаній заяві відповідач посилається на прийняття її на роботу за конкурсом свідчить про мотиви з яких вона подала цю заяву і не нівелює, а лише підкреслює той факт, що нею це було здійснено за власним усвідомленим бажанням. Листи від 24 та 26 липня 2018 року, надіслані на електронну пошту відповідача (а.с. 41, 44) у яких їй вказано на необхідність надіслання оригіналів витягу та заяви про відрахування з аспірантури на адресу ІПК ДСЗУ, суд не вважає доказами, котрі спростовують власну волю [PERSON] на відрахування з аспірантури. Щодо підстав припинення трудових відносин позивача з відповідачем суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 36 КЗпПУ визначено підстави для припинення трудового договору. Ними є: угода сторін; закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці; набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади»; підстави, передбачені контрактом; підстави, передбачені іншими законами. Таким чином, КЗпПУ не визначено такої самостійної підстави для звільнення як прийняття на роботу за конкурсом. Як уже зазначено вище відповідач була звільнена з роботи на підставі статті 38 КЗпПУ. Ця правова норма визначає процедуру розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника. Таким чином, суд вважає, що трудові відносини позивача та відповідача були розірвані саме з ініціативи останньої, тобто за її власним бажанням. Щодо причин такого звільнення, то варто зазначити, що сторонами Договору справді визначено обов`язок відповідача відшкодувати вартість навчання у аспірантурі у разі звільнення за власним бажанням без поважних причин. Водночас, у Договорі не міститься переліку обставин, які б вважались поважними причинами для звільнення. Вважаючи працевлаштування за конкурсом поважною причиною для звільнення відповідач посилається на статтю 38 КЗпПУ. Однак такі її доводи не ґрунтуються на положеннях цієї норми права. Нею встановлено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.\~ Таким чином, ця правова норма визначає, що прийняття на роботу за конкурсом є обставиною, яка свідчить про неможливість продовжувати роботу. Правові наслідки такої неможливості не є універсальними та не можуть тлумачитись довільно, адже законодавець чітко роз`яснює мету з якою таке поняття ним використано. І полягає вона виключно у тому, аби встановити підстави для скорочення строку в межах якого власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір з працівником з двох тижнів до дати про яку просить працівник. Окрім цього варто вказати, що пунктом 5.4 Договором визначено випадки у яких не відшкодовується вартість навчання та компенсація всіх інших витрат, що пов`язані з навчанням та виникли після початку навчання відповідача, при її відрахуванні з аспірантури ІПК ДСЗУ. До них не віднесено прийняття на роботу за конкурсом у іншу установу. В тому числі і державну. Суд не вважає за необхідне піддавати правовому аналізу обставини, котрі спонукали відповідача змінити місце праці, адже вони не мають для справи жодного значення. Таким чином має місце неналежне виконання відповідачем умов Договору в частині обов`язку відшкодувати позивачу 24'008,3 грн., витрачені на її навчання в аспірантурі. Таке порушене право Тернопільського обласного центру зайнятості слід захистити, шляхом стягнення з [PERSON] в його користь вказаних коштів. Також з відповідача в корись позивача слід стягнути 1'762 грн. судового збору, відповідно до статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved