Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат», в особі представника,звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що під час перебування у трудових відносинах з позивачем відповідач, в порушення покладених на нього умовами контракту обов'язків, неодноразово допускав порушення строків виплати заробітної плати, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Невиплату заробітної плати було допущено при відсутності поважних причин для невиплати та при наявності відповідних коштів. І, як наслідок, за виконавчими листами на підставі рішень судів з позивача в користь працівників було стягнуто також середній заробітки за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації моральної шкоди. У результаті проведеної інвентаризації було встановлено, що загальна сума стягнутого за виконавчими листами, окрім заробітної плати, дорівнює 291 761 гривень 58 копійок. Вказану суму позивач вважає збитками, які спричинені позивачу недобросовісними діями відповідача у зв'язку із неналежним виконанням обов'язку по своєчасній виплаті заробітної плати, неприйняттям будь яких заходів, достатніх для своєчасної виплати працівникам зарплати та оптимізації виробничого процесу. В с у д о в о м у з а с і д а н н і : Представник позивача, Кропот В.М., фактично посилаючись на вказані у позовній заяві доводи, висловився про наявність правових підстав для задоволення у повному обсязі заявлених позивачем вимог. При цьому зазначив, що засновник підприємства (позивача у справі) дізнався про вказані у позові порушення та заподіяння шкоди лише у березні 2016 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не повідомивши суд про причини неявки, ніяких клопотань не заявив. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав: Відповідно до положень ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести, а згідно припису ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В порушення вказаних норм процесуального закону у судовому засіданні представником позивача не доведено як тих обставини, на які він посилався у позовній заяві як на підставу своїх вимог, так і висловлених безпосередньо під час судового розгляду доводів. За період часу, коли [PERSON] працював директором ТОВ « Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» виникала заборгованість по виплаті заробітної плати ( існувала заборгованість по виплаті заробітної плати і особисто [PERSON] (відповідачу у справі) - у розмірі близько 133 тисяч гривень). Як наслідок, в користь працівників з позивача, крім компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати,було стягнуто середній заробітки за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації моральної шкоди (позивач не розмежовує суми по кожному виду стягнення, вказуючи на те, що всі ці стягнення фактично є стягненням компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати). В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на положення ст.ст.130,134 КЗпП України, наявність постанов суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст.41 КУпАП. Згідно припису ст.130 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність тільки за пряму дійсну шкоду лише за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Згідно з положеннями ст.134 ч.І п.9 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Як при обґрунтуванні заявлених вимог у позовній заяві так і під час судового розгляду не доведено вину у діях (бездіяльності) працівника (відповідача у справі) щодо заподіяння шкоди позивачу - фактично не наведено жодного доказу на підтвердження можливості здійснення господарської діяльності підприємства (позивача) без виникнення заборгованості по виплаті заробітної палати, під час виконання трудових обов'язків відповідачем. Твердження представника позивача щодо наявності практичної можливості виплачувати поточну заробітну плату є лише не підтвердженими відповідними доказами поясненнями. Не підтверджується жодним доказом також і констатація представником позивача факту недобросовісності дій відповідача, неприйняття будь яких заходів, достатніх для своєчасної виплати працівникам заробітної плати, оскільки представником не тільки не наводяться докази, але й конкретно не зазначається у чому саме полягала недобросовісність дій відповідача, не вказується яких саме достатніх для своєчасної виплати працівникам заробітної плати заходів позивач мав реальну можливість вжити та не вжив. Посилання на факт неодноразового притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст.41 КУпАП суд також не вважає достатньою правовою підставою, в розумінні положень ст.ст. 130,134 КЗпП України, для ухвалення рішення про задоволення заявлених вимог, оскільки відповідача, як керівника підприємства, було притягнуто до адміністративної відповідальності за факт порушення строків виплати заробітної плати. Судом також встановлено, що постановою від 18 вересня 2014 року заступника начальника слідчого відділення Новгород-Сіверського РВ УМВС України в Чернігівській області об'єднане кримінальне провадження за ознаками передбачених ст.ст.175 ч.1,172 ч.1 КК України кримінальних правопорушень (за фактом порушення строків виплати заробітної плати в ТОВ « Новгород-Сіверський м'ясокомбінат») - закрито за відсутністю в діях посадових осіб ТОВ « Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» складу вказаних кримінальних правопорушень. В постанові про закриття кримінального провадження констатується скрутне матеріальне становище ТОВ « Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» внаслідок заборони на ввезення до РФ продукції, яка виробляється товариством. Отже, в позовній заяві фактично не вказано, а представником позивача в судовому засіданні не доведено жодного доказу(ів) на підтвердження того факту, що дії (бездіяльність) відповідача [PERSON] були винними та протиправними. Вказане свідчить про відсутність правових підстав для ухвалення рішення про задоволення позову. Більш того, по справі судом встановлено, що контракт ( від 15 грудня 2014 року), на який позивач посилається як на підтвердження факту трудових відносин сторін, та на невиконання відповідачем обов`язків за умовами якого - укладений між двома юридичними особами та у своєму змісті містить суперечності та неузгодженості. Зокрема, у контракті зазначається: «… ТОВ «ГРАНД ФІШ», в особі директора Сич Наталії Василівни, що діє на підставі Статуту, далі по тексту «Наймач», з одного боку, та ТОВ « Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» в особі директора [PERSON], що діє на підставі Статуту, далі по тексту «Виконавець», з іншого боку,

Outcome: dismissed