Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна», в інтересах якого діє представник адвокат Чорій Наталія Володимирівна, звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 18 червня 2018 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № 4-23170, який був підписаний у присутності менеджера компанії. За умовами вказаного договору відповідач отримала від позивача суму грошових коштів у розмірі 10000 грн. зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 153,3 % відсотків річних, тип процентної ставки фіксована. Факт отримання відповідачкою грошових коштів підтверджується її підписом на кредитному договорі та видатковому касовому ордері від 18 червня 2018 року. Зі сторони позивача умови вищезазначеного кредитного договору були виконані в повному обсязі, шляхом видачі коштів із каси кредитора в день підписання договору. Однак, відповідач на день написання даного позову кредитні кошти не повернула у повному обсязі, платежі згідно з графіком розрахунків не здійснює, що дає підстави нараховувати проценти до дня написання позову. На відправлені листи про вирішення ситуації досудовим шляхом ніяк не реагує, на телефонні дзвінки позивача не відповідає, в добровільному порядку не бажає сплатити кредит, а тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача зауважує, що згідно з довідкою розрахунком заборгованості станом на 24 березня 2020 року сума боргу за кредитним договором № 4-23170 від 18 червня 2018 року становить 40788,88 грн., з яких: борг по тілу кредиту 7359,41 грн.; нараховані відсотки 12265,81 грн.; нарахована пеня 21163,66 грн. На підставі викладеного, представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Інтеркеш Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 40788,88 грн. та суму сплати судового збору у розмірі 2102 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.07.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити позовні вимоги, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судові засідання повторно не з`явилася, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованим поштовими відправленнями, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позовну заяву не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.06.2018 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4-23170, за умовами якого відповідач отримала від позивача суму грошових коштів у розмірі 10000 грн. зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 153,3 % відсотків річних, строком до 18.06.2019 року. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується видатковим касовим ордером від 18.06.2018 року. Згідно з наданою позивачем довідкою розрахунком заборгованості відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 24.03.2020 року допустила перед позивачем заборгованість у розмірі 40788,88 грн., з яких: борг по тілу кредиту 7359,41 грн.; нараховані відсотки 12265,81 грн.; нарахована пеня 21163,66 грн. Відповідно до п. п. 3.2 п. 3 кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з наступного дня після надання кредиту позичальнику (списання відповідної суми з рахунку кредитодавця або видачі готівкою) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування на рахунок кредитодавця або внесення в касу кредитодавця готівкою) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Згідно з п. п. 3.3 п. 3 кредитного договору прострочення сплати кредиту згідно з графіком розрахунків не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем. Підпунктом п. 6.7 п. 6 кредитного договору визначено, що у кожному випадку невиконання (або неналежною виконання) позичальником своїх зобов`язань за даним договором (відносно повноти та строків сплати відсотків за кредитом та/або сплати повернення кредиту не в повному обсязі) позичальник сплачує пеню в розмірі один відсоток за календарний день від суми виданих грошових коштів та у разі порушення графіку погашення кредиту, зазначеного в додатку № 1, позичальник сплачує пеню в розмірі сто грн. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного внесення платежів, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у вищезазначеному розмірі, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача відповідно до кредитного договору. Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню сума нарахованих процентів станом на 18.06.2019 року (дата останнього погашення заборгованості), тобто до закінчення строку дії кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Однак, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 711/6227/14-ц. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в сумі 5111,01 грн., яка розрахована станом на 18.06.2019 року (а.с. 5). Нараховані банком проценти поза межами строку кредитування задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання в частині стягнення пені, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Зважаючи на те, що датою останнього погашення заборгованості є 18.06.2019 року, то у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором з неї підлягає до стягнення пеня у сумі 600 грн., що обрахована до закінчення строку дії кредитного договору (а.с. 5). Отже, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 13070,42 грн., з яких: борг по тілу кредиту 7359,41 грн.; нараховані відсотки 5111,01 грн.; нарахована пеня 600 грн., яку з неї слід стягнути на користь позивача. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у розмірі 2102 грн. Відтак, оскільки суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову, то понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 672,64 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial