Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області звернулося до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що п. 10 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII 28.12.2014 року (далі - Закон № 76-VIII) було встановлено, що у 2015 році максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати. Законом № 76-VIII\~було доповнено ч.6\~ст. 149 Закону «Про судоустрій і статус суддів»\~абзацом другим такого змісту: «Загальна чисельність працівників апаратів судів не може перевищувати величину, визначену із розрахунку 3,7 посади працівників на одну посаду судді, виходячи із загальної кількості посад суддів в цілому у місцевих та апеляційних судах». Листом Державної судової адміністрації України від 15 січня 2015 року № 1-315/15 повідомлено, що «...у разі скорочення чисельності працівників суду у межах, необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати та суддівської винагороди після проведення такого скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати». На виконання вищевикладеного, на підставі наказу начальника територіального управління ДСАУ в Київській області від 02 лютого 2015 року №15/0 (про проведення скорочення) територіальним управлінням проведено скорочення штатних одиниць працівників місцевих загальних судів Київської області ( у межах необхідних для належного організаційно забезпечення суду, суддів, та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати працівників суду та суддівської винагороди). В рішенні Ради суддів України № 6 від 05 лютого 2015 року також було зазначено, що у разі скорочення чисельності працівників суду (відповідно до положень Закону № 76-УШ), у межах, необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати та суддівської винагороди після проведення такого скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати. На виконання вимог Закону та рекомендаційного листа головного розпорядника коштів - ДСАУ № 1-315/15 від 15 січня 2015 року, територіальним управлінням було проведено скорочення у місцевих загальних судах області та на підставі наказу начальника територіального управління № 13 від 10 лютого 2015 року виплачена суддям суддівська винагорода у розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Однак в подальшому, після проведення Державною судовою адміністрацією України у територіальному управлінні Державної судової адміністрації України в Київській області фінансового аудиту та аудиту відповідності, Державною судовою адміністрацією України було складено звіт в якому, одним з висновків зазначено: « недотримання вимог пункту 10 розділу III Прикінцевих положень Закону № 76-VIII та перевищено максимальний місячний розмір суддівської винагороди, внаслідок чого, у лютому-березні 2015 року суддям понад встановлених обмежень виплачена суддівська винагорода у загальній сумі 919.59 тис, грн.» Тобто законну виплату суддівської винагороди суддям у розмірі 10 мінімальних заробітних плат Державна судова адміністрація України визнала порушенням. Листом голови ДСАУ № 6-6511/16 від 14 вересня 2016 року повідомлено позивача щодо подальшого притягнення начальника управління до дисциплінарної відповідальності через неусунення територіальним управлінням порушень, виявлених під час аудиту, зокрема щодо невжиття заходів по стягненню з суддів та працівників апаратів судів надмірно виплачених коштів. На виконання зазначеного листа, 29 вересня 2016 року територіальне управління звернулося до 136 суддів, в тому числі і відповідача - судді Броварського міськрайонного суду Київської області Василишина В.О., з інформацією про необхідність добровільного повернення надмірно виплачених їм коштів, але останні заперечили проти утримання цих коштів із їх заробітної плати та у своїх відповідях зауважили, що дані кошти отримані ними абсолютно законно і підстав для їх стягнення немає. Тому позивач просив стягнути\~з\~відповідача на свою користь кошти у сумі 7308,00 грн. В судове засідання представник Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області не зявився просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання також не зявився, просив справу розглядати без його участі, у своєму письмовому запереченні щодо позову зазначив, що відповідно до п.1 ч.1\~ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку та недобросовісність з боку набувача, а оскільки позивачем не доведено, що кошти, які, як стверджує позивач, були виплачені юридичною особою недобровільно, або існувала помилка при нарахуванні їй заробітної плати, то позовні вимоги вважає безпідставними, і просить суд в позові відмовити. Третя особа - Державна судова адміністрація України свого представника в судове засідання не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є суддею Броварського міськрайонного суду Київської області. Відповідно до п. 10 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII 28.12.2014 року було встановлено, що у 2015 році максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати (що становило 8526 грн.) , а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати (12180 грн.) Також, даним Законом було доповнено ч.6\~ст. 149 Закону «Про судоустрій і статус суддів»\~абзацом другим такого змісту: «Загальна чисельність працівників апаратів судів не може перевищувати величину, визначену із розрахунку 3,7 посади працівників на одну посаду судді, виходячи із загальної кількості посад суддів в цілому у місцевих та апеляційних судах». При цьому,\~Законом № 76-VIII від 28.12.2014 року\~в категоричній формі не зазначалося необхідності проведення скорочення працівників у відповідному суді для отримання підстави для виплати суддівської винагороди в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. На виконання вимог даного Закону, Державною судовою адміністрацією України, своїм територіальним управлінням було надіслано листа від 15 січня 2015 року № 1-315/15 в якому зазначалося, що «...у разі скорочення чисельності працівників суду у межах, необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати та суддівської винагороди після проведення такого скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати». Також, питання обмеження розміру заробітної плати та суддівської винагороди в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, знайшло своє відображення і в рішенні Ради суддів України № 6 від 05 лютого 2015 року. У зв'язку з вищевикладеним, на підставі положень\~Закону № 76-VIII від 28.12.2014 року\~, ч.6\~ст. 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи рішення Ради суддів України № 6 від 05 лютого 2015 року та рекомендаційний лист головного розпорядника коштів Державну судову адміністрацію України № 1-315/15 від 15 січня 2015 року, позивачем - територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Київській області було проведено скорочення у місцевих загальних судах області та на підставі наказу начальника територіального управління №13 від 10 лютого 2015 року виплачена суддям суддівська винагорода у розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Проаналізувавши викладене, суд дійшов висновку, що виплата суддям суддівської винагороди у вказаному розмірі повністю відповідає вимогам Закону, в звязку з чим, на переконання суду, позовні вимоги ТУ ДСА України в Київській області щодо відшкодування відповідачем безпідставно нарахованих йому та виплачених коштів, є необґрунтованими. Окрім того, суд звертає свою увагу на вимоги положень п.1 ч.1\~ст.1215 ЦК України, яка передбачає, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку та недобросовісність з боку набувача. За таких обставин, оскільки позивачем не доведено факту виплати суддівської винагороди судді Броварського міськрайонного суду Київської області Василишину В.О. недобровільно, помилково, то позовні вимоги суд вважає безпідставними, а тому вбачає за необхідне у задоволенні позову відмовити. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 22.01.2014 р. у справі № 6-151цс13 та від 02.07.2014 р. у справі № 6-91цс14, що мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права (частина перша\~статті 3607 ЦПК України). Судом враховано також єдність статусу суддів незалежно від місця суду в системі судів загальної юрисдикції чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді (стаття 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI\~(з подальшими змінами), стаття 52 чинного\~Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), що ґрунтується на загальних конституційних і міжнародних вимогах щодо рівності прав та рівності перед\~законом, зокрема, на недопущенні звуження змісту та обсягу існуючих прав при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, а так само забороні обмежень за тими чи іншими ознаками (статті\~22,\~24 Конституції України). Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів як невід'ємні елементи їх статусу поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Однією з таких гарантій є, зокрема, призначення суддям матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання). Належне матеріальне забезпечення спрямоване на гарантування гідного життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Як зазначав Конституційний Суд України у рішеннях, конституційний принцип незалежності суддів означає, зокрема, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 22.05.2008 № 10-рп/2008). Суд поділяє правові європейські позиції, за якими принцип рівного статусу для суддів має також поширюватись і на суддівську винагороду, зокрема Консультативної ради європейських суддів, на думку якої необхідно забезпечити, щоб усі судді з однаковим стажем отримували однакову винагороду, за виключенням будь-яких обов'язкових та особливих додаткових доплат за виконання інших обов'язків (пункти 56, 57 висновку КРЄС від 05-06.11.2012 р. № 15). З огляду на наведені національні конституційні та європейські гарантії статусу суддів, їх незалежності та матеріального забезпечення суд вважає, що Позивач, провівши скорочення штатних одиниць у місцевих загальних судах Київської області, як це вимагалося за\~Законом № 76-VIII, мав правові підстави для обмеження суддям суддівської винагороди 10 розмірами мінімальної заробітної плати, забезпечивши одночасно дотримання єдиного статусу суддів та рівність оплати їх праці в межах своєї територіальної компетенції. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed