Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2011 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], 6 січня 2012 року. Позивачка у жовтні 2018 року звернулася з позовом у суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, покликаючись, що спільне життя у них не склалось, так як між ними не має взаєморозуміння, постійно виникали сварки і суперечності на побутовому рівні та що з червня 2017 року вони проживають окремо один від одного, подружніх відносин не підтримують і спільного господарства не ведуть, вона переконана, що їх шлюб розпався остаточно і примирення між ними неможливе. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, надала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та зазначила, що подружнє життя із відповідачем не склалося, постійно виникали сварки, з червня 2017 р. вони проживають окремо один від одного і не підтримують сімейних відносин та що вона втратила до відповідача хороші почуття і примирення між ними неможливе. Просить позов задовольнити. Відповідач проти розлучення не заперечив та зазначив, що подружнє життя із позивачкою не склалося, виникали сварки, з червня 2017 року вони проживають окремо та не підтримують сімейних відносин, переконаний, що їх сімя розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом\~ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4\~ст. 26 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст.\~104, ч. 3 ст.\~105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2011 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], 6 січня 2012 року. Також встановлено, що між сторонами довгий час немає взаєморозуміння, виникали сварки і суперечності, з червня 2017 року вони проживають окремо один від одного, не підтримують подружніх відносин і не ведуть спільного господарства, що свідчить про стійкість і тривалість конфлікту між ними. Суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони вже тривалий час разом не живуть і не підтримують сімейних відносин, втратили один до одного хороші почуття і помиритися не бажають, а тому цей шлюб слід розірвати. На утриманні сторін залишається неповнолітня дитина. На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved