Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.03.2007 року, і від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку Юлію, [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулася з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, відносини поступово погіршилися, появилась нервозність у відносинах, недовіра, шлюб набув ознак обтяжливої формальності, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю. Шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сімї є неможливим та недоцільним. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на мотиви такого та доповнив, що з вересня 2015 року позивач з відповідачем проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть і не підтримують жодних відносин, [PERSON] забрала дітей, з якими живе в орендованій квартирі. Відповідач не цікавиться і не піклується про сімю, матеріально сімї не допомагає, між сторонами постійно виникають сварки. Вважає, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сімї сторін відсутні. Просить позов задовольнити. Відповідач, яким належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи, в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав і про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 23.03.2007 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №460 (а.с.4), і від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку Юлію, [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного з вересня 2015 року, не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки, а позивач втратила до відповідача хороші почуття. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сімї неможливе, тому суд дійшов переконання, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 551,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.3).

Outcome: approved