Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

Сторони уклали шлюб у 2011 році. Від шлюбу мають малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу де вказала, що між нею та відповідачем з березня 2016 року не підтримуються шлюбні та сімейні стосунки, вважає подальше спільне проживання з [PERSON] неможливим, просила ухвалити судове рішення про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про можливість розгляду справи в її відсутність, заявлені вимоги підтримує, просить задовольнити позов, не заперечує проти заочного розгляду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить оголошення розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. В силу ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Пояснення позивача вказують на те, що у зв'язку з погіршенням взаємовідносин, подружжя з березня 2016 року припинили спільне проживання, жоден з них не вживав заходів щодо примирення, тому наполягання позивача на розірванні шлюбу базуються на неможливості подальшого спільного життя і збереження сім'ї. За таких обставин у суду склалася достатня переконаність у наявності стійкого волевиявлення подружжя, спрямованого на припинення сімейних стосунків, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що згідно до ст.112 СК України є підставою для задоволення позову [PERSON] Позивач виявила бажання після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Майнових спорів та спорів стосовно місця проживання дітей немає. До часу виникнення спору щодо місця проживання дітей, діти після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачем. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved