Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Сторони та їх представники у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з домоволодіння [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кудіновою В.Д. 30 травня 1951 року, зареєстрованого у реєстрі за №5244, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року спадщину, прийняли його діти: син - [PERSON] та доньки [PERSON], [PERSON] в рівних частках по 1/3 кожен. Так, [PERSON] є батьком позивача [PERSON], а інші спадкоємці - [PERSON] та [PERSON], у свою чергу є рідними тітками позивача. Після чого, [INFO] року помер [PERSON] і після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини домоволодіння [ADDRESS] та ? частина домоволодіння [ADDRESS]. Спадщину прийняв його син (позивач по справі) [PERSON]. [INFO] року померла [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини домоволодіння [ADDRESS]. Як встановлено судом, спадкоємців, окрім племінника - [PERSON] вона не мала, тому фактично спадщину прийняв він і вступив в управління та володіння майном. Згодом, [INFO] року також померла [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини домоволодіння [ADDRESS], яку за аналогічними умовами прийняв позивач і фактично вступив в управління та володіння майном. Таким чином суд приходить до висновку про те, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті свого батька та тіток у вигляді домоволодіння [ADDRESS]. Згідно вимогам законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідних правовідносин, документальне підтвердження оформлення спадщини суворо не вимагалось, тому позивач вчасно не здійснив оформлення у нотаріуса своє право на спадщину, натомість фактично вступив в управління та володіння спадковим майном та спадщину прийняв. Вказана обставина підтверджується тим, що позивач [PERSON] здійснював оплату як податків так і комунальних послуг, був зареєстрований та фактично мешкав за адресою: [ADDRESS], саме позивач здійснював ремонтні роботи з поліпшення стану житлового будинку з господарськими побудовами та спорудами. Відповідно ст.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, що виникли до набрання ним чинності, тобто 01 січня 2004 року, його норми застосовуються тільки до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тобто, виходячи з вищенаведеного, суду необхідно застосувати норми Цивільного кодексу Української PCP від 18 липня 1963 року. Так, у відповідності до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 525, 526 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. У відповідності до ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлює, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, не заборонених законом, а згідно ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Так у результаті проведених ремонтних робіт з поліпшення будівельних конструкцій та житлових умов домоволодіння [ADDRESS] позивачем здійснені наступні роботи у результаті чого домоволодіння, згідно даних технічного паспорта, складається з: житлового будинку літ. А-1; прибудов літ. А1-1, А2-1; загальною площею 64,8 кв.м., житловою площею 29,6 кв.м., ґанки літ. а, al; сараї літ. Б,Г; навіс літ.В; убиральня літ.Д; погріб з шійкою літ. Е; душ літ.Ж; альтанка літ.З; гараж літ.Л; сарай (тимчас.) літ.М; споруди №1-4,І. Згідно технічного висновку про стан будівельних конструкцій домоволодіння [ADDRESS], виконаний Придніпровською державною академією а та архітектури (ліцензія АБ №205927), затвердженого проректором ПДАБтаА 14.03.2008 року, усі побудови будівлі та споруди за даною адресою з дотриманням діючих вимог будівельних, санітарно - гігієнічних, екологічних та протипожежних нормативних документів. Статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ГУ визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі і в тому числі рішень судів, що набрали законної сили. Подання жодних інших, в тому числі правовстановлюючих документів, разом з рішенням суду не передбачено. За змістом ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Нормами ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно положень ст. 41 Конституції України та ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 25 ЦК України правоздатність особи (здатність мати права та обов'язки) припиняється в момент її смерті. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи, що до Позивачки перейшли права власності на житловий будинок, проте вона не має можливості оформити законодавчі документи у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом. Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Приписами ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно з абз. 4 п. 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N20/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус для видачі свідоцтва про право на спадщину вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивача на вищезазначене спадкове майно, а його позовні вимоги не суперечать чинному законодавству і не порушують прав третіх осіб, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних та обґрунтованих доказів на підтвердження своїх вимог в частині визнання за ним права власності на ? частину домоволодіння №16 по вулиці Набережній у м. Підгородне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, тому вважаю за необхідне, позовні вимоги у в даній частині залишити без задоволення.

Outcome: partial