Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Територіальне медичне об'єднання «Психіатрія» у м. Києві звернулося до суду з вищевказаною заявою, посилаючись на те, що 22.06.2016 року о 20 годині 40 хвилин за направленням швидкої допомоги до ТМО «Психіатрія» у м. Києві доставлений [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2002 року [PERSON] визнаний недієздатним, йому було призначено опікуна [PERSON] Недієздатний [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії параноїдної форми, безперервний тип перебігу, виражений апатико-дисоціативний тип дефекту, галюцинаторно-параноїдний синдром. У зв'язку з загостренням психічного захворювання та погіршення стану [PERSON] потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару. Опікун [PERSON] надав згоду на госпіталізацію [PERSON] Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 року у справі №1-1/2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року у взаємозв'язку з положеннями частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку, недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контрою. Крім того, Конституційний суд України вказав, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізацію можлива лише за рішенням суду. ТМО «Психіатрія» у м. Києві просить прийняти рішення про госпіталізацію [PERSON], а справу розглядати без його участі, враховуючи агресивну поведінку. В судовому засіданні представник ТМО «Психіатрія» лікар [PERSON] підтримала заяву з тих же підстав, просила заяву задовольнити. Зацікавлена особа [PERSON], який є опікуном недієздатного [PERSON], в судовому засіданні погодився з заявою, просив госпіталізувати його сина на стаціонарне лікування. Прокурор Іванова О.П. в судовому засіданні просила задовольнити заяву ТМО «Психіатрія». Суд, вислухавши представника заявника лікаря-психіатра [PERSON], зацікавлену особу [PERSON], прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], [INFO], проживає в квартирі [ADDRESS]. 22.06.2016 року [PERSON] каретою швидкої допомоги було доставлено у супроводі матері [PERSON] до територіального медичного об'єднання «Психіатрія» з діагнозом - галюцинаторно-параноїдний синдром (а.с.10-копія супровідного листка №275534). В цей же день була заведена медична карта №4131 стаціонарного хворого [PERSON] (а.с.5). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2002 року [PERSON] визнаний недієздатним (а.с.6-копія рішення). Розпорядженням голови Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 23.03.2003 року за №221 [PERSON] було призначено опікуном над його недієздатним сином [PERSON], 1974 року народження (а.с.7-копія розпорядження). В судовому засіданні представник заявника лікар-психіатр [PERSON] пояснила, що [PERSON] психічно хворий з 1984 року, раніше неодноразово лікувався стаціонарно. [PERSON] був доставлений швидкою допомогою, був неадекватний, контакту недоступний, кричав, виявляв галюцинації, агресивно поводився. Він потребує лікування, оскільки за психічним станом являє собою небезпеку для себе та оточуючих. Заінтересована особа опікун недієздатного [PERSON] в суді пояснив, що на даний час син потребує лікування в умовах стаціонару у зв'язку із загостренням його психічної хвороби. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. З висновку ЛКК, складеного комісією у складі заступника директора ТМО «Психіатрія» [PERSON], завідуючого відділенням №7 [PERSON] та лікаря-психіатра [PERSON] без дати та номеру (а.с.14) вбачається, що 23.06.2016 року комісія оглянула хворого [PERSON] і встановила, що він контакту недоступний, висловлює нечленороздільні звуки, мичить, кричить, намагається вдарити оточуючих хворих в наглядовій палаті, прислухається до чогось, не виконує інструкції. [PERSON] психічно хворіє з 1984 року, багаторазово лікувався в ТМО «Психіатрія» у м. Києві, теперішня госпіталізація в стаціонар обумовлена загостренням хвороби, може бути небезпечним для себе та оточуючих. Враховуючи анамнез захворювання та теперішній психічний стан хворого встановлений діагноз: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу; галюцинаторно-параноїдний синдром; виражений апатико-дисоціативний дефект. За висновком ЛКК [PERSON] потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару. Отже, судом встановлено, що у [PERSON] загострення психічної хвороби, він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, його лікування можливе лише в стаціонарних умовах. З огляду на викладене, суд вважає, що є підстави для госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. Таким чином, заява в судовому засіданні доведена і підлягає задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 14, 16, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст. ст. 281, 282 ЦПК України, суд

Outcome: approved