Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до суду з позовом, за яким з урахуванням зміни предмету позову (т. 1 а.с. 215-227) в остаточній редакції (т. 2 а.с. 37-39) просить суд звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1 598 куб. см., 2012 року випуску, який належить на праві власності [PERSON] шляхом його вилучення на користь ТОВ «Порше Мобіліті» в рахунок погашення заборгованості відповідно до Кредитного договору № 50007143 від 24 грудня 2012 року на загальну суму 417080,58 грн., яка складається із основної суми заборгованості зі сплати кредиту за кредитним договором № 50007143 від 24.12.2012 року у розмірі 298829, 99 грн., основної суми заборгованості зі сплати додаткового кредиту у розмірі 21376,48 грн., збитків у розмірі 16200 грн., штрафу у розмірі 37009,06 грн., пені у розмірі 859,06 грн., 3% річних у розмірі 3461,21 грн. та інфляційних втрат у розмірі 39344,78 грн., та подальшого продажу його з публічних торгів на умовах, визначених у п. 5.4. Договору застави транспортного засобу № 50007143 від 26 грудня 2012 року для задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті». Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 24 грудня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50007143, відповідно до якого позивач зобовязався надати останній кредит у сумі 113197,27 грн., що є еквівалентом 13966,35 доларів США на дату укладання договору, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою з цільовим призначенням - для придбання вищезазначеного автомобіля. В свою чергу позичальниця зобовязалася прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачеві кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов кредитного договору. Також, позивач зобовязався надати [PERSON] додатковий кредит у сумі 33959,15 грн., що є еквівалентом 4189,90 доларів США на дату укладання договору, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою з цільовим призначенням - оплата страхових платежів згідно з договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору. Відповідно до положень п. 1.3.1. Загальних умов кредитування, що становлять невідємну частину договору, відповідачка зобовязалася здійснювати щомісячні платежі відповідно до графіку погашення. Розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником, визначено відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в договорі. Згідно п. 1.6. умов кредитування, виконання зобовязання позичальником за цим договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного між сторонами договору застави транспортного засобу № 50007143 від 26 грудня 2012 року, за яким [PERSON] було передано у заставу вищевказаний транспортний засіб заставною вартістю 133173,26 грн. Згідно з п. 1.4.2. та пп. 2.4, 2.5 умов кредитування, повернення кредиту, додаткового кредиту та процентів за його використання здійснюється шляхом сплати чергових платежів в обсязі та терміни, встановлені графіком погашення кредиту та додаткового кредиту по договору не пізніше 15-го числа кожного місяця на підставі рахунку, виставленого позивачем. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до графіку погашення кредиту. Відповідно до п. 3.2.1. умов кредитування, у випадку порушення відповідачкою терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом та додатковим кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць, позивач має право визнати термін повернення кредиту та додаткового кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання договору. З серпня 2014 року [PERSON] почала порушувати свої зобовязання за договором щодо оплати щомісячних платежів, погоджених в Графіку погашення кредиту, сплачуючи їх з порушенням встановленого строку. Станом на момент подання позовної заяви відповідачкою не виконано зобовязання зі сплати наступних щомісячних платежів за кредитним договором: - часткова несплата щомісячного платежу за серпень 2014 року у розмірі 3544,15 грн., відповідно до рахунку № 00198435 від 04 серпня 2014 року. Строк виконання зобовязання не пізніше 15 серпня 2014 року; - щомісячний платіж за вересень 2014 року у розмірі 3819,17 грн., відповідно до рахунку № 00209455 від 04 вересня 2014 року. Строк виконання зобовязання не пізніше 15 вересня 2014 року; - щомісячний платіж за жовтень 2014 року у розмірі 3833,98 грн., відповідно до рахунку № 00214424 від 01 жовтня 2014 року. Строк виконання зобовязання не пізніше 15 жовтня 2014 року. Таким чином, у [PERSON] існує заборгованість перед позивачем за несплаченими платежами по кредиту за договором на загальну суму 11197,30 грн. У звязку з систематичним невиконанням умов договору, 03 жовтня 2014 року позивачем було направлено вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором № 50007143 з вимогою повернути суму кредиту. Згідно положень вимоги, протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги відповідачка була зобовязана повернути суму кредиту та сплатити заборгованість. Також, зазначено, що якщо з будь-яких причин вимогу не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати її відправлення. Оскільки [PERSON] вимога була отримана 16 жовтня 2014 року, останнім днем повернення кредиту та заборгованості відповідно було 14 листопада 2014 року. Станом на 30 березня 2015 року (дата підготовки первісної позовної заяви), сума заборгованості за кредитом за договором, за виключенням заборгованості за щомісячними платежами, становить еквівалент в гривні 9623,58 доларів США. Курс ПАТ «Креді [PERSON]» на той час складав 27,00 грн. за 1 долар США, отже сума кредиту, яка підлягає поверненню становить: 9623,58*27,00 = 259836,66 грн. Згідно із умовами кредитного договору № 50007143 від 24 грудня 2012 року, процентна ставка становить 9,9 %. Виходячи з того, що сума кредиту становить 259836, 66 грн., кількість днів прострочення сплати суми кредиту становить 389 днів (з 01 листопада 2014 року по 25 листопада 2015 року), розмір процентів за користування кредитними коштами розраховується наступним чином та становить: 259 836,66*9,9%*389/360=27796,03 грн. Отже, загальна сума невиконаних грошових зобовязань [PERSON] щодо повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом за договором становить 287632,69 грн. Крім цього, відповідачкою не сплачена сума основного боргу з повернення додаткового кредиту згідно виставлених рахунків за період з серпня 2014 року по листопад 2015 року у загальному розмірі 21376,48 грн. Крім цього, у звязку з невиконанням умов договору [PERSON], позивач був вимушений скористатися своїм правом та відповідно до договору і чинного законодавства розпочати процедуру звернення стягнення на предмет застави у примусовому порядку та процедуру повернення заборгованості за договором. 10 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис № 197, щодо звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог позивача за Договором у розмірі 175742,38 грн. 24 лютого 2015 року старшим державним виконавцем Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] було відкрито виконавче провадження № 46618908 щодо примусового звернення стягнення на предмет застави на підставі зазначеного виконавчого напису нотаріуса і під час здійснення даного виконавчого провадження стало відомо, що 21 січня 2014 року відповідачка без згоди позивача неправомірно здійснила відчуження предмету застави. Оскільки у [PERSON] відсутнє визначене виконавчим документом майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості, 26 березня 2015 року [PERSON] було винесено постанову про повернення виконавчого документа. Таким чином, звернення стягнення на предмет застави й досі не здійснено і заборгованість за договором відповідачем не сплачена. За таких умов, зважаючи на характер господарської діяльності позивача та економічну спеціалізацію на ринку, з метою захисту та відновлення своїх порушених прав, позивач був вимушений звернутися до спеціалізованих організацій, а саме до ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» для супроводження процесу вчинення виконавчого напису нотаріуса та звернення стягнення на предмет застави і позивачу мають бути компенсовані збитки, понесені у звязку і неналежним виконанням умов договору у розмірі 4200 грн. Окрім того, позивач був вимушений скористатися своїм правом відповідно до договору і чинного законодавства та розпочати процес повернення заборгованості за договором в судовому порядку. При цьому, зважаючи на характер господарської діяльності позивача та економічну спеціалізацію на ринку, позивач звернувся до спеціалізованої організації, а саме до ТОВ «Юридична фірма [PERSON]» для підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави відповідно до кредитного договору та представництва інтересів позивача в суді, на що позивачем було витрачено 12000 грн. Вказані витрати у загальному розмірі 16200 грн. на думку позивача є витратами, які останній поніс для відновлення порушеного права. Відповідно п. 8.2. Договору, у разі порушення [PERSON] терміну повернення кредиту та додаткового кредиту, визначеного у статті 3.3, за винятком умови порушення відповідачкою терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, передбаченої в ст. 3.2.1, відповідачка сплачує позивачу штраф у розмірі 20 % від суми кредиту та/або додаткового кредиту. Оскільки, станом на момент подання позовної заяви кредит позивачеві не повернутий, відповідачка не виконала свої зобовязання, погоджені в п. 3.3. Договору. Позивач зазначає, що станом на момент надання суми кредиту відповідачці, з урахуванням діючого обмінного курсу валют, сума кредиту становила 113197,27 грн. Таким чином, розмір штрафних санкцій, погоджений сторонами, має розраховуватись виходячи з вказаної суми кредиту та становить: 113197,27 грн.*20% = 22639,45 грн. Також, відповідно до п. 8.3 договору, за кожен випадок порушення відповідачем умов статей 5.1, 5.2, 5.3, 5.4 Договору відповідачка сплачує позивачеві штраф у еквіваленті: еквівалент 20 доларів США за першу вимогу, еквівалент 25 доларів США за другу вимогу, еквівалент 30 доларів США за третю вимогу (якщо позивач вирішить надіслати таку вимогу). Через порушення [PERSON] своїх зобовязань, вказаних в статтях 5.1, 5.2, 5.3, договору, позивачем були застосовані штрафні санкції зокрема: - нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00205321 від 05 вересня 2014 року сума штрафної санкції складає 283,82 грн.; - нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00211393 від 17 вересня 2014 року сума штрафної санкції складає 337,28 грн.; - нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00217257 від 03 жовтня 2014 року сума штрафної санкції складає 431,18 грн. Загалом, відповідно до умов п. 8.3. Умов кредитування, за порушення своїх зобовязань відповідачка була зобовязана сплатити штрафні санкції у розмірі 1052,28 грн. Крім цього, згідно із п. 2.3. договору застави, [PERSON] зобовязалася без попередньої згоди позивача не здійснювати дій, повязаних зі зміною права власності на предмет застави. Відповідно до п. 4.1.2. договору застави, у разі невиконання відповідачкою умов, передбачених ст. 2.3. договору застави, позивач може застосовувати до останньої штрафні санкції у розмірі 10 відсотків від вартості предмету застави, визначеної у ст. 1.1 договору застави. Виходячи з того, що вартість предмета застави становить 133173,26 грн., розмір штрафних санкцій розраховується наступним чином та становить: 133173,26*10% = 13317,33 грн. Отже, загальна сума штрафних санкцій за договором становить 37009,06 грн. Також, відповідно до п. 8.1 Договору, у разі порушення відповідачкою терміну оплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, відповідачка сплачує позивачеві пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Загальна сума пені, що підлягає сплаті через невиконання відповідачкою грошових зобовязань за цим договором складає 859,06 грн. Крім цього, позивач стверджує, що відповідачка на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України як така, що прострочила виконання грошового зобов'язання, зобов'язана сплатити три проценти річних від простроченої суми, що становить 3461,21 грн., а також інфляційні втрати, розмір яких становить 39344,78 грн. Центром ДАІ 1202 (ВРЕР 2) м. Дніпропетровськ було надано відомості про те, що станом на 21 липня 2015 року власником заставного транспортного засобу марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1598 куб.см., 2012 року випуску, є [PERSON] Позивач стверджує, що оскільки він не надавав згоди на відчуження транспортного засобу, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження. Враховуючи наявність в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запису про заставу автомобіля, який є предметом застави, усі наступні власники даного автомобіля є недобросовісними набувачами. Оскільки застава автомобіля за договором застави транспортного засобу № 50007143 від 26 грудня 2012 року зберігає свою силу, позивач має право звернути стягнення на предмет застави, який на сьогоднішній день належить [PERSON] для задоволення своїх вимог за кредитним договором № 50007143 від 24 грудня 2012 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала в повному обсязі вимоги за позовною заявою та фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються. Представник відповідачки [PERSON] в суді позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що вважає неможливим застосування двох процедур звернення стягнення на предмет застави, про які просить позивач: вилучення предмета застави на користь позивача та продаж предмета застави з публічних торгів, при тому що вилучення не передбачене ані законом, ані укладеним сторонами договором. Наголошує на тому, що [PERSON] уклала з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 245002/4098/0001085 від 25 грудня 2012 року строком на пять років. До страхових ризиків за даним договором віднесено також незаконне заволодіння та протиправні дії третіх осіб. Вигодонабувачем за вказаним договором є саме позивач, а страхова сума складає 16431 долар США, що станом на даний час еквівалентно 385318,44 грн. за офіційним курсом НБУ. Вважає, що розмір невиплаченої суми кредиту за кредитним договором становить 124625,36 грн., як це було визначено у вимозі ТОВ «Порше Мобіліті» від 03 жовтня 2014 року та у виконавчому написі від 10 лютого 2015 року, вчиненому приватним нотаріусом [PERSON] При цьому розмір відсотків на вказане тіло кредиту має становити 13331,80 грн. З заборгованістю у розмірі 21376,48 грн. зі сплати додаткового кредиту згоден. Вважає, що підстави для стягнення з відповідачки збитків у розмірі 16200 грн. відсутні визначені законом підстави для цього. Визнає позовні вимоги в частині нарахованих позивачем штрафу у розмірі 22639,45 грн. відповідно до п. 8.2 кредитного договору, штрафу у розмірі 1052,28 грн. відповідно до п. 8.3 кредитного договору, пені у розмірі 859,06 грн. Заперечує правомірність нарахування позивачем штрафу у розмірі 13317,33 грн. за порушення умов п. 2.3 договору застави, оскільки вина відповідачки у відчуженні предмету застави відсутня. Крім цього, за їх підрахунками розмір 3% річних за порушенням терміну оплати чергового платежу з повернення кредиту має становити 1716,45 грн., за порушення терміну оплати чергового платежу з повернення додаткового кредиту 77,77 грн., а розмір інфляційних втрат 34867,50 грн. та 957,43 грн. відповідно. Загальний розмір заборгованості [PERSON] має становити 221503,58 грн. Щодо розподілу судових витрат, вважає, що за наданими представником відповідача проїзними документами остання приїздила до м. Дніпропетровська для участі і у інших справах, а підстави для стягнення витрат, не підтверджених документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добових витрат), взагалі відсутні. Відповідач [PERSON] і третя особа [PERSON], належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. За ухвалою суду справа розглянута за їх відсутності. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 24 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 50007143, відповідно до якого позивач зобовязався надати відповідачці кредит у сумі 113197,27 грн., що є еквівалентом 13966,35 доларів США на дату укладання Договору, строком на 60 місяців для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1598 куб. см., рік випуску 2012, а також додатковий кредит у сумі 33959,15 грн., що є еквівалентом 4189,90 доларів США на дату укладання договору, строком на 60 місяців, з цільовим призначенням - оплата страхових платежів згідно з договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору, а [PERSON] зобов'язалася прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачеві кредит та додатковий кредит у повному обсязі, сплатити проценти за використання кредитом, а також інші платежі відповідно до умов кредитного договору. Кредитний договір між сторонами складається власне з самого кредитного договору (т. 1 а.с. 15), Загальних умов кредитування (т. 1 а.с. 16-23) та Графіку погашення кредиту (т. 1 а.с. 24-26), які містять підписи від імені [PERSON] як позичальника та уповноваженої особи ТОВ «Порше Мобіліті». Представником відповідачки не оспорений той факт, що зазначений кредитний договір підписаний особисто [PERSON] а також той факт, що передбачені договором кредит та додатковий кредит були отримані відповідачкою в повному обсязі у спосіб, визначений кредитним договором. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до положень п. 1.3.1 Загальних умов кредитування, що становлять невідємну частину договору, [PERSON] зобовязалася здійснювати щомісячні платежі відповідно до графіку погашення. Розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником, визначено відповідно до виставлених позивачем рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в договорі. Кредитним договором передбачено, що у якості курсу для обчислення застосовується курс Філії «КІБ» ПАТ «Креді [PERSON]». За ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Наведені положення кредитного договору щодо розрахунку щомісячних платежів шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в договорі, були визначені на власний розсуд сторонами, які на підставі ч. 1 ст. 627 ЦК України були вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Позовні вимоги про визнання відповідних положень договору недійсними жодною зі сторін не заявлялися і за таких обставин зобовязання сторін, що випливають в тому числі і з зазначених положень договору, на підставі ст. 526 ЦК України мають виконуватися сторонами належним чином. Згідно з п. 1.4.2. та пп. 2.4, 2.5 Загальних умов кредитування, повернення кредиту, додаткового кредиту та процентів за його використання здійснюється шляхом сплати чергових платежів в обсязі та терміни, встановлені графіком погашення кредиту та додаткового кредиту по договору не пізніше 15-го числа кожного місяця на підставі рахунку, виставленого позивачем. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до графіку погашення кредиту. За умовами кредитного договору, процентна ставка за користування кредитними коштами визначена на рівні 9,9 %. За п. 1.4.3 Загальних умов кредитування, до 10 числа кожного місяця компанія надсилає позичальнику відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до графіка повернення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до графіка погашення кредиту. Умови кредитного договору відповідачкою виконувалися несвоєчасно та не в повному обсязі та останньою не виконано зобовязання зі сплати наступних щомісячних платежів з повернення кредиту: - часткова не сплачено щомісячний платіж за серпень 2014 року у розмірі 3544,15 грн., відповідно до рахунку № 00198435 від 04 серпня 2014 року (т. 1 а.с. 34). Строк виконання зобовязання не пізніше 15 серпня 2014 року; - не сплачено щомісячний платіж за вересень 2014 року у розмірі 3819,17 грн., відповідно до рахунку № 00209455 від 04 вересня 2014 року (т. 1 а.с. 35). Строк виконання зобовязання не пізніше 15 вересня 2014 року; - не сплачено щомісячний платіж за жовтень 2014 року у розмірі 3833,98 грн., відповідно до рахунку № 00214424 від 01 жовтня 2014 року (т. 1 а.с. 36). Строк виконання зобовязання не пізніше 15 жовтня 2014 року. Загальний розмір простроченої заборгованості з повернення кредиту становить 11197,30 грн. (т. 2 а.с. 36). Розрахунок заборгованості позивачем здійснений арифметично правильно та визнаний представником відповідачки. Відповідно до п. 3.2.1 Загальних умов кредитування, у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом та додатковим кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць, позивач має право визнати термін повернення кредиту та додаткового кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання договору. Наведені положення договору кореспондуються з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якою передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення чергової частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зазначена норма міститься у параграфі 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. За ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлене цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Оскільки укладений між сторонами кредитний договір є договором про надання споживчого кредиту, положення ч. 2 ст. 1054 ЦК України підлягають застосуванню з урахуванням вимог п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», за яким, якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Оскільки відповідачка [PERSON] затримала сплату чергової частини кредиту більш ніж на один календарний місяць, у позивача на підставі п. 3.2.1 Загальних умов кредитування, ч. 2 ст. 1054 ЦК України з урахуванням вимог п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» виникло право вимагати від відповідачки дострокового повернення чергової частини кредиту, що залишилася. Позивачем до позову додана копія датованої 03 жовтня 2015 року вимоги на адресу [PERSON] (т. 1 а.с. 44), за якою позивач вимагав від останньої протягом 30 днів погасити прострочену заборгованість з попередженням про визнання терміну повернення кредиту таким, що настав у разі її не погашення. Зазначена вимога спрямована на адресу [PERSON] рекомендованим відправленням та згідно повідомлення поштової установи (т. 1 а.с. 45) отримана останньою 16 жовтня 2014 року. Власне право позивача визнати термін повернення кредиту таким, що настав, представником відповідачки не оспорюється. Залишок тіла кредиту, який підлягає поверненню достроково, становить гривневий еквівалент 9623,58 доларів США (т. 2 а.с. 36). Розрахунок залишку тіла кредиту у еквіваленті доларів США позивачем здійснений арифметично правильно та визнаний представником відповідачки. Крім цього, [PERSON] прострочено повернення додаткового кредиту згідно виставлених рахунків за період з серпня 2014 року по листопад 2015 року (т. 1 а.с. 37-41, т. 2 а.с. 40-47) у загальному розмірі 21376,48 грн. (т. 2 а.с. 36). Розрахунок простроченої заборгованості за додатковим кредитом позивачем здійснено арифметично правильно та визнано представником відповідачки. Між сторонами наявний спір щодо визначення розміру заборгованості за тілом кредиту, який підлягає поверненню достроково, у гривнях. Представник відповідачки наполягає на тому, що такий розмір заборгованості має становити 124625,36 грн., як це було визначено вимогою щодо дострокового повернення кредиту (т. 1 а.с. 44). Натомість, позивач визначає розмір заборгованості за курсом ПАТ «Креді [PERSON]» на 30 березня 2015 року (дата підготовки позовної заяви), який складав 27,00 грн. за 1 долар США та за підрахунками позивача розмір такої заборгованості дорівнює 259836,66 грн. (9623,58х27). Усуваючи зазначені розбіжності, суд виходить з того, що за п. 1.3.1 Загальних умов кредитування, якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником. При предявленні ТОВ «Порше Мобіліті» [PERSON] вимоги щодо дострокового повернення кредиту, позивачем був застосований обмінний курс 12,95 грн. за долар США (т. 2 а.с. 12), тоді як на час звернення позивача з позовом до суду ПАТ «Креді [PERSON]» застосовувався обмінний курс 27 грн. за долар США. Оскільки заборгованість за тілом кредиту відповідачкою погашена не була, а обмінний курс, який був використаний компанією, збільшився більше ніж на 2%, позивач правомірно, на підставі п. 1.3.1 Загальних умов кредитування при розрахунку заборгованості застосував чинний на той час обмінний курс. Разом з тим, оскільки заборгованість за тілом кредиту не погашена і на час постановлення рішення по справі, а ПАТ «Креді [PERSON]» згідно відомостей, розміщених на офіційному сайті товариства, на 09 грудня 2015 року визначений обмінний курс 25 грн. за долар США, заборгованість відповідачки за тілом кредиту, який підлягає поверненню достроково, становить 240589,50 грн. (9623,58 х 25). Позивачем до стягнення заявлені відсотки за користування кредитом у розмірі 27796,03 грн. (т. 2 а.с. 36), які нараховані за період з 01 листопада 2014 року по 25 листопада 2015 року на залишок тілакредиту, який підлягає поверненню достроково (т. 2 а.с. 38). Оскільки як встановлено судом, такий залишок дорівнює 240589,50 грн., то відсотки підлягають відповідному перерахунку у межах заявлених позивачем вимог та дорівнюють 25737,06 грн. (240589,50 х 0,099 х 389 / 360). Таким чином, загальна сума основного боргу зі сплати кредиту та додаткового кредиту (заборгованість за щомісячними платежами, залишок тіла кредиту, строк сплати якого не настав та нараховані відсотки) становить 298900,34 грн. (11197,30 + 21376,48 + 240589,50+25737,06). З огляду на здійснені судом розрахунку відповідні доводи як сторони позивача, так і відповідачки судом відхиляються. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки. За ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до п. 8.3 Загальних умов кредитування, за кожен випадок порушення позичальником умов статей 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, 8.2 позичальник сплачує компанії штраф в українських гривнях у розмірі еквівалентному 15 Євро чи 20 дол. США відповідно до еквіваленту суми кредиту та/або додаткового кредиту у кредитному договорі за обмінним курсом банку, зазначеного у кредитному договорі на момент направлення компанією першої вимоги щодо сплати, та відповідно у розмірі еквіваленту 20 Євро чи 25 дол. США в українських гривнях за направлення другої вимоги щодо сплати за обмінним курсом банку, зазначеного у кредитному договорі на момент направлення компанією такої вимоги, та у розмірі еквіваленту 25 Євро чи 30 доларів США в українських гривнях за направлення третьої вимоги щодо сплати за обмінним курсом банку, зазначеного у кредитному договорі на момент направлення компанією такої вимоги (якщо компанія вирішить надіслати таку третю вимогу). У звязку з простроченням сплати [PERSON] щомісячних платежів з повернення кредиту за серпень 2014 року позивачем останній направлялися вимоги про погашення заборгованості у формі листів 05 вересня 2014 року (т. 1 а.с. 46), 17 вересня 2014 року (т. 1 а.с. 48) та 03 жовтня 2014 року (т. 1 а.с. 60). Фактичне направлення відповідачці зазначених вимог та їх отримання підтверджене копіями повідомлень поштової установи про вручення відправлень (т. 1 а.с. 47, 49, 45). На підставі п. 8 Загальних умов кредитування, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України по кожному випадку направлення відповідачці вимоги, позивачем були нараховані штрафи у розмірі 283,82 грн., 337,28 грн. та 431,18 грн. відповідно, що загалом складає 1052,28 грн. Правомірність нарахування зазначеного штрафу та правильність його арифметичного розрахунку визнана представником відповідачки. За позовом також заявляються вимоги про включення до заборгованості [PERSON] штрафу на підставі п. 8.2 загальних умов кредитування у розмірі 22639,45 грн., штрафу на підставі п. 4.1.2 договору застави у розмірі 13317,33 грн. та пені на підставі п. 8.1 Загальних умов кредитування у розмірі 859,06 грн. Разом з тим, за наданою на вимогу суду довідкою ТОВ «Порше Мобіліті» (т. 2 а.с. 36), зазначені штрафи та пеня позивачем не нараховувалися та ним не обліковані. Суд виходить з того, що позовна заява підписана не уповноваженою посадовою особою ТОВ «Порше Мобіліті», а представником позивача за довіреністю, якому повноваження по нарахуванню неустойки не надавалися (т. 1 а.с. 87, 212). Оскільки вказані штрафи та пеня позивачем не нараховувалися, у відповідачки, відповідно, не виникло зобовязання по їх сплаті і вони не підлягають включенню до розміру заборгованості відповідачки перед позивачем. Вирішуючи питання щодо визначення розміру заборгованості за кредитним договором з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд враховує розяснення, викладені у п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, згідно яких за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України у постанові № 6-113цс14 від 01 жовтня 2014 року, яка згідно вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню судом. Таким чином, [PERSON] як така, що прострочила виконання грошового зобовязання за кредитним договором, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязана сплатити три проценти річних від простроченої суми. Нарахування 3% позивачем здійснено на прострочені платежі з повернення кредиту у розмірі 179,97 грн. а також на частину прострочених платежів з повернення додаткового кредиту у розмірі 77,77 грн. Правильність арифметичних розрахунків в цій частині визнана представником відповідачки. Також 3% річних позивачем нараховані на частину тіла кредиту, строк сплати якої не настав. Оскільки судом визначений інший розмір заборгованості в цій частині, ніж той на який посилався позивач, 3% річних підлягають перерахунку. Позивач просить стягнути 3% річних за період прострочення з 01 листопада 2014 року по 30 березня 2015 року, що дорівнює 140 дням. Відповідно 3% річних за цей період становлять 2768,43 грн. (240589,50 х 0,03 х 140 / 365). Загальний розмір 3% річних становить 3026,17 грн. (179,97 + 77,77 + 2768,43). Щодо сплати відповідачкою сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, суд виходить з того, що за приписами Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 року у справі 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні. Позивачем інфляційні втрати нараховані на прострочені платежі з повернення кредиту у розмірі 2150,97 грн. а також на частину прострочених платежів з повернення додаткового кредиту у розмірі 957,43 грн. Правильність арифметичних розрахунків в цій частині визнана представником відповідачки. Також інфляційні втрати позивачем нараховані на частину тіла кредиту, строк сплати якої не настав. Оскільки розмір заборгованості за вказаною частиною кредиту був визначений в доларовому еквіваленті, який переведений у гривню за курсом на час постановлення рішення по справі, норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції до цієї частини заборгованості застосуванню не підлягають. Таким чином, загальний розмір інфляційних втрат становить 3108,40 грн. (2150,97 + 957,43), які відповідачка зобовязана сплатити позивачеві на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже загальний розмір заборгованості відповідачки [PERSON] за кредитним договором з урахуванням неустойки, 3% річних та інфляційних втрат становить 306087,19 грн. (298900,34 + 1052,28 + 3026,17 + 3108,40). Згідно п. 1.6. Загальних умов кредитування, виконання зобовязання [PERSON] за цим договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного між сторонами договору застави транспортного засобу. Позивачем до позову додана копія нотаріально-посвідченого договору застави транспортного засобу № 50007143 від 26 грудня 2012 року (т. 1 а.с. 28-33) за яким відповідачкою було передано у заставу транспортний засіб марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1 598 куб. см., 2012 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕР ДАІ № 3 ГУМВС України в Дніпропетровській області 26 грудня 2012 року, заставною вартістю 133173,26 грн. За змістом договору, зазначений автомобіль був спільною сумісною власністю [PERSON] з третьою особою [PERSON] як такий, що придбаний у період перебування у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] надав нотаріусу письмову згоду на укладення вказаного договору застави. Той факт, що [PERSON] на час укладення договору застави була зареєстрованим власником вказаного транспортного засобу підтверджується і інформацією з бази даних ДАІ (т. 1 а.с. 58-59). Згідно зі ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статті 19, 20 Закону України «Про заставу» встановлюють, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язань, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. За п. 1.4 договору застави, у випадку невиконання заставодавцем положень кредитного договору, заставодержатель має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами в повному обсязі вимог, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання, включаючи пеню та інші штрафні санкції, витрати заставодержателя, а також видатки по зверненню стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію. Згідно приписів ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У відповідності до ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу», звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Як передбачено п. 5.4. договору застави, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису. Суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Згідно копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (т. 1 а.с. 228-231) в реєстрі містяться відомості про зареєстровані заставу рухомого майна на підставі вищевказаного кредитного договору а також відомості про реєстрацію арешту рухомого майна державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 46618908 (постанова від 24 лютого 2015 року), виконавчий документ за яким постановою державного виконавця від 26 березня 2015 року було повернуто стягувачеві (т. 1 а.с. 60-61). Суду не надавалися докази на підтвердження наявності інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна. Суд також враховує той факт, що Центром ДАІ 1202 (ВРЕР 2) м. Дніпропетровськ було надано інформацію (т. 1 а.с. 197) про те, що станом на 21 липня 2015 року власником заставного транспортного засобу марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1598 куб. см., 2012 року випуску, з номерним знаком АР1232СО, є [PERSON], отже предмет застави на час розгляду справи в суді вибув з власності заставодавця. Суд,

Outcome: partial