Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.07.1996 року. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки відповідач зраджував їй, чого вона пробачити йому не може. Позивачка вказує, що між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу один до одного, кожен живе своїм особистим життям вже більше чотирьох років. Позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам, шлюб існує лише формально, сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Враховуючи наведене, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований 17.07.1996 відділом ДРАЦСу по м.Ковелю РС Ковельського МРУЮ Волинської області, актовий запис №196, та після розірвання шлюбу просить залишити за нею прізвище « [PERSON] ». Окрім цього, просить стягнути з відповідача в її користь сплачений судовий збір по справі. В судове засідання позивач не з`явилась, однак, попередньо подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] , в силу вимог ст. 128 ЦПК України, був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзиву не подав. Зважаючи на вказані обставини, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Як вбачається з свідоцтва про одруження, сторони перебувають у шлюбі з 17.07.1996 року, який зареєстровано відділом ДРАЦСу по м.Ковелю РС Ковельського МРУЮ Волинської області, актовий запис №196. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми, обставини по справі та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім`ї в даному випадку буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Як встановлено у судовому засіданні, сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, в сім`ї втрачена взаємоповага та розуміння, шлюб існує лише формально й зберегти сім`ю не можливо. Зважаючи на дійсні причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Таким чином суд, повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку про те, що слід розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 17.07.1996 року відділом ДРАЦСу по м.Ковелю РС Ковельського МРУЮ Волинської області, актовий запис №196. Крім цього, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені останньою судові витрати в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved