Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Сторони перебували у договірних правовідносинах на підставі договору від 16 січня 2012 року. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 2 тис. гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач своє зобов'язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат належним чином не виконувала. Станом на 30 червня 2015 року Банк нарахував позивачу [PERSON] заборгованість за кредитним договором на загальну суму 12 771 гривня 23 копійки, в тому числі: 1859 гривень 98 копійок - заборгованість за кредитом, 7196 гривень 91 копійка - заборгованість по процентах за користування кредитом, 2630 гривень - заборгованість за пенею та комісією, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 584 гривні 34 копійки - штраф (процентна складова). Представник позивача подав до суду клопотання у якому просив провести розгляд справи у їх відсутності, не заперечив проти винесення заочного рішення (а.с. 38). Відповідач [PERSON] судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила: В 2011 році вона мала договірні правовідносини з іншим банком у м. Вінниці. Відповідно до умов договору, вона через «ПриватБанк» щомісячно мала вносити на рахунок 215 гривень, а вони мали б прийняти рішення про надання їй кредиту в сумі 10 тисяч гривень. 16 січня 2012 року SMS-повідомленням її запросили в Мурованокурловецьке відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», попросили заповнити заяву і вручили картку, на якій було 2 тисячі гривень. Саме таку суму вона внесла на рахунок іншого банку, а тому подумала, що він їй дав кредити у розмірі 2 тисяч гривень. Здається, в той же день вона зняла з карточки гроші і ніколи більше нею не користувалася, в тому числі і не вносила кошти на погашення кредиту чи відсотків. До цих пір ніхто ніяких претензій грошового характеру до неї не пред'являв. У судових дебатах просила суд задовольнити її заяву і застосувати до цієї вимоги позовну давність. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, пояснення відповідача, проаналізувавши законодавство, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити, виходячи з наступного: Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору від 16 січня 2012 року (а.с. 5). Предметом договору є кредит в сумі 2 000 гривень, які відповідач отримала шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Невід'ємною частиною Договору є Умови і правила надання банківських послуг (зворот а.с. 5). Відповідач підтвердив, що підписана заява разом із Памяткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір. Відповідно до 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг [PERSON] надала свою згоду Банку за власною ініціативою установлювати та змінювати кредитний ліміт та встановлювати будь-який розмір кредитного ліміту. Позичальник зобов'язувався погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг) (зворот а.с. 26). Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Пунктом 2.1.1.5.6 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу Банку, позичальник зобов'язаний повернути кредит (у тому числі прострочений кредит та Овердрафт) та оплатити винагороди Банку (зворот а.с. 26). Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст Договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З наданими Банком умовами кредитування відповідач погодився про що ствердив своїм підписом у заяві (зворот а.с. 5). Відповідач відповідно до довідки про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна, 55 днів» відповідач зобов'язувалася до 25 числа кожного місяця наступного за звітним вносити щомісячний обов'язковий платіж (а.с. 6). Розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 4), а також поясненнями відповідача в судовому засіданні доведено, що позичальник [PERSON] не надавала Банку грошові кошти для погашення заборгованості з моменту зняття коштів з кредитної картки. Таким чином станом на 30 червня 2015 року [PERSON] нараховано заборгованість в сумі 12771 гривня 23 копійки, в тому числі 1859 гривень 98 копійок - заборгованість за кредитом, 7196 гривень 91 копійка - заборгованість по процентах за користування кредитом, 2630 гривень - заборгованість по комісії та пені за користування кредитом, а також 500 гривень + 5% від суми позову (584 гривні 34 копійки) - штраф. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В день судового засідання відповідач [PERSON] подала суду заяву (а.с. 55), у якій просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Таке її клопотання відповідає вимогам ч. 3 та ч. 4 ст. 267 УПК України. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність відповідно до вимог ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. За умовами договору між сторонами, відповідач зобов'язувалася до 25 числа кожного місяця наступного за звітним вносити щомісячний обов'язковий платіж (а.с. 6). З розрахунку заборгованості, а також з пояснень відповідача слідує, що вона вже з 25 лютого 2012 року допустила заборгованість. Отже, з цього числа почався загальний трирічний строк позовної давності з вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] Банк звернувся до суду 27 серпня 2015 року, строк звернення до суду з позовом у позивача закінчився у лютому 2015 року. Крім того, Верховний Суд України у своїй правовій позиції викладеній у постанові № 6-14-цс14 від 19 березня 2014 року, зазначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Відповідно до п.п. 2.1.1., 5.4. розділу Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня указаного місяця, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на платіжній картці (поле MONTH), строк погашення процентів визначено щомісячно за попередній місяць. Позивач не надав суду доказів про термін дії кредитної картки [PERSON], а останній не відомий строк її дії. Згідно із ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені стороною позивача присуджуються лише у випадку ухвалення рішення на його користь, Оскільки суд прийшов до висновку про застосування строку позовної давності та відмови в позові з цієї підстави, відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення з відповідача на корить Банку судових витрат.

Outcome: dismissed