Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Надія України» в особі Тернопільського відділення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Надія України» (надалі - ТзОВ «Фінансова компанія «Надія України» в особі ТзОВ «Фінансова компанія «Надія України») звернулося в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому просять стягнути солідарно із відповідачів на свою користь заборгованість за договором кредиту № ДК 1-1 від 04.03.2020 року та договору поруки №1 від 04.03.2020 р. у сумі 60 965,32 грн., у тому числі: 31 112,00 грн. - тіло кредиту, 29 853,32 грн. - проценти за користування кредитом. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 04 березня 2020 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Надія України» та [PERSON] був укладений договір кредиту №ДК 1-1, відповідно до якого позивач зобов`язувався надати [PERSON] грошові кошти у розмірі 40000 грн., а остання зобов`язувалась повернути кредит та сплатити відсотки на умовах, що встановлені договором кредиту. У відповідності до пункту 2.1 зазначеного договору процента ставка за користування кредитом складає 65 відсотків на рік. Згідно із пунктом 3.2 зазначеного договору, [PERSON] повинна була повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в повному обсязі згідно із Графіком погашення кредиту та відсотків. Факт одержання [PERSON] кредитних коштів підтверджено банківською випискою від 04.03.2020 року на суму 40 000 грн. та відомістю виплат від 04.03.2020 року. Позивач зазначив, що [PERSON] не виконує належним чином кредитного договору, у зв`язку із чим їй неодноразово направлялись листи №70 від 13.07.2020 року, №73 від 21.07.2020 року. Також, інший відповідач - [PERSON] виступила поручителем по зазначеному договору кредиту № ДК 1-1 від 04 березня 2020 року на підставі укладеного між позивачем та нею договору поруки від 04 березня 2020 року, відповідно до умов якого, [PERSON] зобов`язувалась нести солідарну відповідальність за невиконання [PERSON] своїх зобов`язань по укладеному кредитному договору. Однак, відповідач [PERSON] порушила періодичність сплати платежів, тому відповідно до п.п. 3.3.3., 3.3.4. договору кредиту, п.1 ч.1 статті 611, ч.2 статті 1050 ЦК України, позивач направив їй та поручителю повідомлення про дострокове розірвання договору кредиту та повідомив [PERSON] про необхідність дострокового повернення всієї суми кредиту та відсотків листом №100 від 03.12.2020 р., який залишився без реагування. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подавала. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ярмусь В.Д. подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивачем, на його думку, не надано документів, які б підтверджували надання ТзОВ ФК «Надія України» позичальнику [PERSON] кредитних коштів в сумі 40 000,00 грн. у спосіб і порядок визначений п.п.2.1, 4.1.1., 4.2, кредитного договору від 04.03.2020 р. Також, зазначив, що 13.07.2020 та 21.07.2020 ТОВ ФК «Надія України» було направлено [PERSON] та [PERSON] вимогу про сплату простроченої заборгованості в сумі 2 218,00 грн. тіла кредиту та 2 180,00 грн. відсотків за користування кредитом та про погашення простроченої заборгованості. 03.12.2020 року ТзОВ ФК «Надія України» [PERSON] та [PERSON] було направлено повідомлення про дострокове розірвання договору кредиту №ДК 1-1 та необхідність повернення ними кредитних коштів на загальну суму 60 965,32 грн., з яких 31 112,00 грн. - тіло кредиту та 29 853,32 грн. - відсотки. Таким чином, вважає, що у зв`язку з порушенням [PERSON] взятого на себе зобов`язання за кредитним договором позивач, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору, використав право достроково вимагати стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором, надіславши їм 03.12.2020 року повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту, змінивши таким чином строк виконання основного зобов`язання. Тому, строк виконання [PERSON] , умов кредитного договору щодо повного повернення отриманих кредитних коштів та виконання інших зобов`язань настав 03.12.2020, тобто позивач, на його думку, не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом після 03.12.2020, згідно умов кредитного договору. Відповідно до розрахунку наданого позивачем, розмір несплачених відсотків станом на 25.01.2021 складає - 29 853,22 грн. Тобто, вважає, що позивачем безпідставно нараховано [PERSON] відсотки для сплати за період з 03.12.2020 по 25.01.2021 в сумі 28 349,22 грн. (29853,22 грн. - 1504,00грн. = 28 349,22 грн.). Також, представник відповідача вважає, що загальна заборгованість [PERSON] перед позивачем, до зміни умов кредитного договору та згідно розрахунку станом на 03.12.2020 р., складає 32 616,00 грн. в тому числі: 31 112,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 1 504,00 грн. прострочена заборгованість зі сплати процентів. Крім того, вказує на те, що у договорі поруки від 04.03.2020 не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що його дія закінчується повним виконання позичальником чи поручителем зобов`язань за кредитним договором, тому вважає, що відповідно до статті 252 ЦК України підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу відповідно до якої, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Так, 13.07.2020 та 21.07.2020 позивач ТзОВ ФК «Надія України» направлено [PERSON] та [PERSON] вимогу про сплату простроченої заборгованості в сумі 2 218,00 грн. - тіло кредиту, 2 180,00 грн. - відсотків за користування кредитом, з вимогою погасити прострочену заборгованість та було попереджено, що в разі невиконання вимоги, позивач звернеться із позовом в суд про стягнення заборгованості.Зважаючи на те, що позивач звернувся із позовом в суд - 25.01.2021, відтак, вважає, що він пропустив шестимісячний строк стягнення, а тому договір поруки від 04.03.2020 укладений із [PERSON] слід вважати припиненим. Представник ТзОВ «Фінансова компанія «Надія України» подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що інформація та висновки, викладені представником відповідача у відзиві, є помилковими. Так, відповідно до п. 4.1.1. договору кредиту, кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит в день підписання договору шляхом здійснення грошового переказу грошових коштів на ім`я клієнта через систему грошових переказів обслуговуючого банку або шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника у розмірі, зазначеному в пункті 2.1 Договору. До позовної заяви позивачем додані банківська виписка від 04.03.2020 року та відомість виплат від 04.03.2020 року, які підтверджують що позивач перерахував на ім`я позичальника кредитні кошти в сумі 40 000,00 грн. Щодо нарахування позивачем відсотків зазначає наступне. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12 зазначено, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Також, вказує на те, що відсотки нараховані боржнику в межах погодженого строку кредитування, про що зазначено в обґрунтованому розрахунку сум, що стягуються, так і в самій позовній заяві. Дане право передбачено як умовами договору, так і чинним законодавством України. Крім того, вказує на те, що після направлення вимоги позивача від 03.12.2020 року про дострокове повернення всієї суми кредиту та відсотків, [PERSON] та [PERSON] не сплатили цих коштів, тому нарахування суми процентів у межах погодженого строку кредитування є підставним та відповідає ч. 4 ст. 559 ЦК України, згідно якої порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] письмові заперечення на подану відповідь на відзив позивача суду не подавали. Ухвалою тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2021 року у даній справі відкрито провадження. Представник ТзОВ «Фінансова компанія «Надія України» в особі Тернопільського відділення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Надія України» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася та про причину неявки суд не повідомила, хоча належним чином повідомлялась про місце та час розгляду справи. Представник [PERSON] - адвокат Ярмусь В.Д. в судовому засідання позовні вимоги визнав частково та вважає, що загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем складає 32 616,00 грн., в тому числі: 31 112,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 1 504,00 грн. прострочена заборгованість зі сплати процентів. Також вважає, що зобов`язання [PERSON] за укладеним договором поруки припинились на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, а тому у задоволенні позову у цій частині слід відмовити. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. 04 березня 2020 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Надія України» та [PERSON] укладено договір кредиту № ДК 1-1, згідно умов якого, кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит на споживчі цілі, в сумі 40 000, 00 гривень, з оплатою по процентній ставці 65% на рік, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом згідно з графіком погашення кредиту і відсотків в строк до 06 вересня 2021 року. Відповідно до додатку №1 до зазначеного договору кредиту, сторони між собою погодили графік погашення кредиту та процентів за період з 06.04.2020 року по 06.09.2021 року, місячний платіж по якому складає 4402 грн., з яких 2180 грн. - тіло кредиту, 2222 грн. - відсотки. Згідно пункту 5.2 зазначеного договору, нарахування процентів здійснюється щодня з наступного дня після дати надання кредиту і до дати повернення кредиту, зазначеної в пункті 3.2 договору. Сума нарахованих процентів за весь строк дії договору складає 39249,32 грн. Позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачем, оскільки надав [PERSON] кошти у сумі 40 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 04.03.2020 року та відомістю виплат №1 від 04.03.2020 року, які суд вважає належними та допустимими доказами. Згідно п.п. 4.3.4 договору кредиту №ДК 1-1 від 04.03.2020 року, кредитор має право дострокового розірвання договору у разі порушення графіку погашення кредиту і відсотків більш ніж на один платіжний період. Відповідно до пункту 4.2.7 спірного договору кредиту, у разі дострокового розірвання договору із підстав передбачених пунктом 4.3.4 договору (порушення графіку погашення кредиту та відсотків більш ніж на один платіжний період), позичальник зобов`язується сплатити тіло кредиту, проценти за користування кредитом за весь строк дії договору (відповідно до пункту 5.2 договору), а також пеню в розмірах та строк зазначених в повідомленні про дострокове розірвання договору. Пунктом 6.1 зазначеного правочину сторони передбачили, що виконання зобов`язань позичальника за договором забезпечується договором поруки ДП1 від 04.03.2020 року, укладеним між кредитором і [PERSON] , а також усім майном та коштами, які належать позичальникові та на які може бути звернено стягнення у порядку, встановленому законодавством України. [PERSON] належним чином не виконала умови укладеного кредитного договору у зв`язку з чим позивачем на її адресу проживання направлено листи № 70 від 13 липня 2020 року та №73 від 21 липня 2020 року у яких останній зазначив про необхідність сплати чергового щомісячного платежу та відсотків та у випадку такої несплати намір вирішувати дане питання у судовому порядку. Як вбачається із наданих позивачем заключних виписок сплати [PERSON] коштів за укладеним кредитним договором, [PERSON] сплатила на рахунок позивача 18.11.2020 року черговий платіж у розмірі 1000 грн., з яких залишок за платежем, який остання мала сплатити 06.08.2020 року склав 1504 грн. В подальшому відповідач [PERSON] припинила сплату коштів на погашення взятих на себе зобов`язань за укладеним кредитним договором. 13 та 21 липня 2020 року позивачем на адресу відповідачів направлено листи за № 70, 71, 73, 74 у яких ТзОВ «Фінансова компанія «Надія України» повідомила їх про невиконання [PERSON] умов кредитного договору, с саме про те, що 06 липня 2020 року настав термін сплати чергового платежу з отриманого кредиту в сумі 2180 грн. та відсотків за користування кредитом у розмірі 2218 грн. та необхідності його сплати. Крім цього, у зв`язку з тим, що [PERSON] порушила періодичність сплати платежів, позивач 03.12.2020 року на адресу позичальника та поручителя направив повідомлення-вимогу за №100, 101 про розірвання договір кредиту з [PERSON] та повідомив про необхідність дострокового повернення усієї суми кредиту та відсотків на суми відповідно, 31112 грн. - по тілу кредиту та 29853,32 грн. по відсотках. При цьому, позивач зазначив про необхідність перерахування вказаної суми на його банківських рахунок упродовж 30 календарних днів з дня отримання даного листа. Як вбачається із копій рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, відповідачу [PERSON] вручено вказану вимогу 04.12.2020 року, що підтверджено її підписом. Вимога, адресована [PERSON] була повернута за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суд встановив, що позивач свої зобов`язання за договором кредиту № ДК 1-1 від 04 березня 2020 року виконав в повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] кредит в сумі 40 000,00 грн. на умовах передбачених договором. Однак, порушивши вимоги передбачені ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, а також умови договору, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за вказаним вище договором належним чином не виконувала . Як вбачається із наданих позивачем розрахунків, [PERSON] повинна повернути 40 000,00 грн. тіла кредиту, однак сплатила лише 8 888,00 грн. Щодо процентів за користування кредитом остання згідно умов договору повинна була сплатити 39 249,32 грн., однак, повернула 9 396,00 грн. Крім цього, з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № ДК 1-1, між ТзОВ «ФК «Надія України» та [PERSON] 04 березня 2020 року було укладено договір поруки №1, згідно якого [PERSON] несе солідарну відповідальність перед позивачем за виконання зобов`язань в повному обсязі та Кредитор має право звернути стягнення на майно та кошти, які належать відповідачу. Пунктом 2.2 зазначеного правочину сторони передбачили, що вони визначають, що у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань по договору кредиту, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу за договором кредиту в сумі 40 000 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом, пені у розмірах, передбачених договором кредиту, а також відшкодування збитків. Пунктом 2.3 вказаного договору поруки передбачено, що поручитель приймає на себе зобов`язання у випадку невиконання позивальником зобов`язань за договором кредиту, здійснити виконання зобов`язання позичальника в обсязі та строки, заявленому кредитором в письмовій вимозі. Згідно пункту 3.1 даного договору, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань по договору кредиту, поручитель та позичальник несе солідарну відповідальність перед кредитором за невиконання зобов`язань у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною 1 ст.554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України). Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи вважає, що позов ТзОВ «Фінансова компанія «Надія України» слід задовольнити в повному обсязі, стягнувши солідарно із [PERSON] , [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором кредиту № ДК 1-1 від 04 березня 2020 року сумі 60 965 грн. 32 коп., у тому числі: 31 112 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 29 853 грн. 32 коп. - відсотки за користування кредитом. При цьому, задовольняючи позов, суд відкидає твердження представника відповідача [PERSON] - Ярмуся В.Д. про припинення укладеного із [PERSON] зазначеного договору поруки від 04.03.2020 року на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки вважає, що позивач своєчасно звернувся із позовом до відповідача, не пропустивши при цьому шестимісячного строку звернення вимоги до поручителя. Так, позивач 03.12.2020 року направив повідомлення вимогу до боржника та поручителя про розірвання кредитного договору та про необхідність сплати усієї суми боргу та нарахованих процентів упродовж 30 календарних днів з дня її отримання, яку було отримано відповідачем [PERSON] 04.12.2020 року, тобто у строк до 03.01.2021 року. Із позовом до відповідачів ТзОВ «Фінансова компанія «Надія України» звернулась 28.01.2021 року. Відтак, суд вважає, що твердження представника відповідача про припинення поруки відповідно до вимог ч.4 ст.559 ЦК України суд вважає безпідставними. Також, суд наголошує, що останній платіж, який здійснила боржник [PERSON] на підставі взятих на себе зобов`язань по укладеному кредитному договору від 04.03.2020 року №ДК-1-1 був сплачений нею 18.11.2020 року, що підтверджено дослідженими у судовому засіданні виписками по рахунках, наданих представником позивача. Крім цього, суд зазначає, що у листах ТзОВ «Фінансова компанія Надія» направлених відповідачем 13 та 21 липня 2020 року за №№70,71,73, 74 позивач зазначав лише про необхідність сплати чергового щомісячного платежу в сумі 2180 грн. та нарахованих відсотків в сумі 2218 грн., який настав 06 липня 2020 року, суму загального залишку, а не про дострокове стягнення всієї суми, що залишилась, які позичальником [PERSON] було в подальшому сплачено 18 листопада 2020 року. Щодо твердження представника відповідача про безпідставність нарахування позивачем відсотків після направлення відповідачам 03.12.2020 року повідомлення вимоги про дострокове розірвання договору та необхідність сплати усієї суми кредиту та нарахованих відсотків, суд зазначає наступне. В силу вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до пункту 4.2.7 спірного договору кредиту № ДК 1-1 від 04.03.2020 року, у разі дострокового розірвання договору із підстав передбачених пунктом 4.3.4 договору (порушення графіку погашення кредиту та відсотків більш ніж на один платіжний період), позичальник зобов`язується сплатити тіло кредиту, проценти за користування кредитом за весь строк дії договору (відповідно до пункту 5.2 договору), а також пеню в розмірах та строк зазначених в повідомленні про дострокове розірвання договору. Згідно пункту 5.2 зазначеного договору, нарахування процентів здійснюється щодня з наступного дня після дати надання кредиту і до дати повернення кредиту, зазначеної в пункті 3.2 договору. Сторони передбачили у договорі кредиту, що сума нарахованих процентів за весь строк дії договору складає 39249,32 грн., яка є незмінною. Зазначену суму нарахованих процентів було погоджено та визначено сторонами у межах всього строку кредитування, який складав до 06.09.2021 року. Відповідачам був зрозумілий зміст зазначених пунктів правочину та їх волевиявлення щодо цього було вільним, що підтверджено особистими підписами. Позивач у направленій ним 03.12.2020 року повідомленні-вимозі позичальнику та поручителю вказав про необхідність сплати ними 29853,32 грн. відсотків визначену умовами договору, а також заборгованості по тілу кредиту. В подальшому, після пред`явлення зазначеної вимоги відповідачам, ТзОВ «Фінансова компанія «Надія України» суму заборгованості по відсотках не змінювала та не продовжувала їх нараховувати боржнику. Відтак, суд вважає, що позовну вимогу позивача про стягнення із відповідачів суми нарахованих відсотків, передбачених сторонами умовами укладеного договору слід задовольнити, стягнувши із них суму визначених процентів у розмірі 29853,32 грн. Також, у висновку, викладеному у постанові Великої палати ВС від 28.03.2018 року у справі №444/9512/12 щодо права на одержання позикодавцем від позичальника відсотків зазначено, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, суд вважає, що позивач здійснив нарахування відсотків відповідачу [PERSON] які були визначені заздалегідь умовами укладеного із нею спірного договору кредитування у межах строку його дії, з урахуванням вимог ст..1048 ЦК України, та не вимагав сплати відповідачами нарахованих відсотків позичальнику після спливу строку кредитування чи після пред`явлення вимоги до позичальника згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, відтак не суперечить наведеній правовій позиції. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved