Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення розмірі 66 477 грн 63 коп, інфляційної складової боргу у розмірі 12 621 грн 94 коп, 3% річних у розмірі 5 080 грн 92 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] . Між позивачем та відповідачем укладено договір від 1 липня 2014 року № 450110/52 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідно до якого виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. З жовтня 2014 року відповідач не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення та з серпня 2017 - за постачання гарячої води. Як наслідок у відповідача утворилася заборгованість, яка станом на 1 березня 2021 року становить 84 180 грн 49 коп., з яких: 48 568 грн 69 коп - за послугу з централізованого опалення, 17 908 грн 94 коп - за послугу з постачання гарячої води, які позивач простить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 12 621 грн 94 коп. та 3% річних у розмірі 5 080 грн 92 коп. На підставі протоколу автоматизованого розподілу від 6 травня 2021 року вказану позовну заяву передано судді Гусак О.С. 19 травня 2021 року після надходження відповіді щодо місця проживання відповідача згідно з електронним реєстром територіальної громади м. Києва (ГІОЦ / КМДА) ухвалою Дарницького районного суду міста Києва прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи у судове засідання. 29 червня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач заперечила проти задоволення позову. Свою позицію відповідач аргументувала тим, що, по-перше, крім неї, співвласником квартири є також [PERSON] , по-друге, необхідно застосувати трьохрічний строк позовної давності: щодо заявлених вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення з жовтня 2014 року, щодо заявлених вимог про стягнення заборгованості за постачання гарячої води з червня 2017 року. Також вказує, що позивачем не зазначено з яких саме розрахунків виходив позивач, здійснюючи розрахунки щодо інфляційної складової та 3 % річних. 9 липня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач стверджує про обов`язок сплати оплати комунальних послуг саме відповідачем, що підтверджується договором від 1 липня 2014 року № 450110/52. Крім того, висловлено прохання залучити до участі у справі як співвідповідача [PERSON] , стягнути раніше зазначені суми за комунальні послуги солідарно із відповідача та [PERSON] 6 вересня 2021 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва клопотання позивача задоволено, залучено до участі у справі як співвідповідача [PERSON] , призначено справу до розгляду з викликом сторін на 1 жовтня 2021 року. 1 жовтня 2021 року згідно з довідкою секретаря судового засідання розгляд справи знято з розгляду у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді та відкладено на 16 листопада 2021 року. 2 листопада 2021 року до суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи за її відсутності. 16 листопада 2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні. 16 листопада 2021 року в судове засідання сторони не прибули, відкладено розгляд справи на 9 грудня 2021 року. 9 грудня 2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності. 9 грудня 2021 року у судове засідання сторони, які були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, не прибули. Враховуючи клопотання представника позивача та відповідача про можливість розгляду справи за їх відсутності, суд вирішив розглянути справу за їх відсутності. Дослідивши докази, викладені у позовній заяві, відзиві та відповіді на відзив, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» є юридичною особою, статутною метою діяльності якого, у тому числі, є надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.. Як убачається з матеріалів справи, виконавцями послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , є ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ». Згідно з договором купівлі-продажу від 27 квітня 2000 року серії АВК № 367861 [PERSON] та [PERSON] придбали у [PERSON] в рівних частках об`єкт за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). 1 липня 2014 року між [PERSON] та відповідачем укладено договір № 450164/28 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідно до якого виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Позивач зазначає, що визначальним критерієм визначення особи, на яку покладено обов`язок зі сплати комунальних послуг, є наявність договору від 1 липня 2014 року, проте вказані твердження не узгоджуються із позицією Верховного Суду. Зокрема, згідно із сформованою судом касаційної інстанції позицією наявність договорів не є визначальним фактором при встановленні обов`язку споживача сплатити за спожиті ним послуги. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними; факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанови Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, Касаційного господарського суду від 11 квітня 2018 року у справі № 904/2238/17 та від 16 жовтня 2018 року у справі № 904/7377/17). За змістом ст. 13 Конституції України, ст.ст. 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, в цій справі при встановленні особи, на яку покладено обов`язок зі сплати житлово-комунальних платежів, визначальним є договір купівлі-продажу квартири від 27 квітня 2000 року серії АВК № 367861, згідно з яким [PERSON] та [PERSON] придбали в рівних частках об`єкт за адресою: [ADDRESS] . Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а стаття 20 цього Закону зобов`язує споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі займаної квартири. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови КМУ від 8 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу своєчасно та в повному обсязі не сплачено вартість наданих послуг, внаслідок чого виникла заборгованість, яка складає 84 180 грн 49 коп, з яких: з яких: 48 568 грн 69 коп - за послугу з централізованого опалення, 17 908 грн 94 коп - за послугу з постачання гарячої води. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову, мотивуючи це тим, що позивач просить стягнути заборгованість за послуги з централізованого опалення з жовтня 2014 року та заборгованість за постачання гарячої води з червня 2017 року. Суд враховує клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, проте зазначене ним застосування строку позовної давності є його власним неправильним розумінням положень закону. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року. Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діє станом на час розгляду цієї справи. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, з 2 квітня 2020 року визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності продовжений, а вимоги позивача підлягають задоволенню у період з 3 квітня 2017 року. З огляду на те, що вимога про стягнення заборгованості за послугу з постачання гарячої води, сформована за період з серпня 2017 року, визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності не застосовується, тому стягнення підлягає заборгованість у розмірі 17908 грн 94 коп. Вимога про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення підлягає задоволенню за період з квітня 2017 року по лютий 2021 року, а саме у розмірі 32 346 грн 42 коп. Крім того, суд враховує доводи відповідача про відсутність обґрунтування щодо нарахованої інфляційної складової та 3 % річних. Зокрема, позивач просить стягнути інфляційну складову боргу у розмірі 12 621 грн 94 коп та 3% річних у розмірі 5 080 грн 92 коп, при цьому, не зазначає, за які саме вимоги нараховані вказані суми: за послуги з централізованого опалення повністю, чи постачання гарячої води повністю, чи в певних частках. У судове засідання представник позивача не прибув, що унеможливило уточнення цих вимог. Вимоги щодо стягнення інфляційної складової та 3% річних щодо послуг централізованого опалення та вимоги щодо стягнення інфляційної складової та 3% річних за послуги з постачання гарячої води є окремими і розраховуються окремими сумами. Навіть, за проведення судом відповідних розрахунків, узагальнена сума позовної вимоги про стягнення інфляційної складової та 3 % річних унеможливлює правильність ухваленого судом в цій частині рішення, а саме: повного чи часткового задоволення: вимоги про стягнення інфляційної складової за послуги централізованого опалення; вимоги про стягнення 3 % річних за послуги централізованого опалення; вимоги про стягнення інфляційної складової за постачання гарячої води; вимоги про стягнення 3 % річних за постачання гарячої води. За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 270 грн. Оскільки позов задоволений на 60 % ((17908,94+32346,42) / 84180,49), суд покладає на відповідачів судовий збір у розмірі 1362 (2270 х 60%). На підставі викладеного,

Outcome: partial