Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~Стислий виклад позовних вимог. \~ \~ \~ \~ 06 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користування житловим будинком шляхом зняття з реєстрації та виселення. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що 03.01.1968 року власником житлового будинку [ADDRESS] , був її батько [PERSON] . \~ \~ \~ \~В будинку були зареєстровані і проживали їх мама [PERSON] , вона [PERSON] та її брати. \~ \~ \~ \~Після смерті батька [INFO] спадщину прийняла їх мама, а всі інші спадкоємці відмовились від своїх спадкових прав. Отже, одноосібним власником стала її мама, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 24.07.2014 року. \~ \~ \~ \~Після відмови сплачувати витрати на утримання будинку відповідачами її мама [PERSON] 19.09.2016 року подарувала їй житловий будинок і вона з цієї дати стала одноосібним власником. \~ \~ \~ \~Позивач зазначила також, що в 2015 році, після чергової суперечки з приводу сплати коштів, відповідачі виселилися з будинку, закривши свої кімнати в яких проживали, а відтак з цього часу вона не має вільного доступу до них і відповідно позбавлена можливості ними користуватися та проводити ремонт. \~ \~ \~ \~Враховуючи ті обставини, що відповідачі не проживають в будинку з листопада 2015 року, однак не звільнили кімнати, в яких раніше проживали з посиланням на вимоги ст.ст.319, 391, 405, 406 ЦК України, ст.ст.150, 156, 157 ЖК УРСР, просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні її житловим будинком шляхом зняття з реєстрації місця проживання та виселення. Рух справи в суді. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позовну заяву подано до суду 06 листопада 2020 року. 12 листопада 2020 року до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Волинській області скеровано запит про місце реєстрації відповідачів. 19.01.2021 року отримано повідомлення про реєстрацію відповідачів [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 21.01.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 22.02.2021 року. Одночасно, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. 22.02.2021 року відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою відповідачів на 31.03.2021 року. Позиція учасників судового розгляду. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги просили задовольнити з підстав викладених в позові. Не заперечували, що у випадку задоволення позову витрати пов`язані з сплатою судового збору та надання правничої допомоги залишити за позивачем. \~ \~ \~ \~Відповідачі в судовому засіданні, кожен зокрема, позов визнали та не заперечували проти його задоволення. Враховуючи визнання відповідачами позову, суд відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~ \~ \~ \~Фактичні обставини\~справи,\~встановлені\~судом. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку про підставність та обґрунтованість заявлених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Так, в судовому засіданні встановлено і цього не оспорюють сторони, що 16.09.2016 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . \~ \~ \~ \~19 вересня 2016 року [PERSON] відповідно до договору дарування подарувала [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , а також земельну ділянку площею 0,0800 га., яка знаходиться за вищевказаною адресою. \~ \~ \~ \~Тобто, судом встановлено, що позивач є одноосібним власником нерухомого майна. \~ \~ \~ \~Відповідачі були зареєстровані у вказаному будинку відповідно 23.09.1986 року, 19.02.1988 року та 25.10.1988 року, як члени сім`ї колишнього власника житла. \~ \~ \~ \~Висновки суду\~та мотиви\~прийнятого рішення. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. \~ \~ \~ \~Згідно зі\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою\~статті 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК УРСР\~до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Разом з цим, згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак, за порівняльним аналізом статей\~383,\~391,\~405 ЦК України\~та статей\~150,\~156\~у поєднанні зі\~статтею 64 ЖК УРСР\~слід дійти висновку, що положення статей\~383,\~391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статей 405 ЦК України, статей\~150,\~156 ЖК УРСР\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах: від 05 листопада 2014 року у справі N 6-158цс14, від 16 листопада 2016 року у справі N 6-709цс16. \~ \~ \~ \~Отже, з наведених вище підстав, суд вважає, позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved