Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін у справі. Позивачка [PERSON] в особі свого уповноваженого представника - адвоката Горзова О.О. (ордер про надання правової допомоги серія ВС № 1102493 від 18.10.2021 року, оригінал приєднаний до матеріалів позовної заяви), скориставшись канцелярією суду, 18.10.2021 року звернулася у Стрийський міськрайонний суд Львівської області із позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення про стягнення на її користь з відповідачки [PERSON] майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири, у розмірі 6 693 грн.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання цієї позовної заяви до суду у розмірі 908 грн., а також у сплаті коштів за отриману професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., а всього - 5 908 грн., позивачка просить покласти на відповідачку. Позов обґрунтовано тим, що у приватній власності позивачки перебуває квартира [ADDRESS] загальною площею 43,5 кв. м., котра складається з однієї кухні та двох житлових кімнат житловою площею 27,1 кв. м.. У свою чергу власницею квартири з ідентичними технічними характеристиками № 21, котра розташована у цьому будинку поверхом вище, є відповідачка. З вини останньої як власниці 24.09.2021 року з належної їй квартири відбулося залиття належної позивачці квартири, котре було спричинене несправністю трійника водопроводу під мийкою у кухні, про що підтверджує відповідний комісійний акт про залиття квартири від 24.09.2021 року, складений уповноваженими представниками організації, яка обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення холодного та гарячого водопостачання та одночасно представника власника цього будинку -КП «Управляюча компанія «КОМФОРТНИЙ СТРИЙ»» Стрийської міської ради, й затвердженого директором зазначеної організації. Внаслідок такого залиття було пошкоджено стелю та стіни в кухні належної позивачці квартири. Позивачка стверджує, що вартість відновлювальних ремонтних робіт та необхідних для цього будівельних матеріалів становить 6 693 грн., що підтверджується зведеним кошторисним розрахунком вартості об`єкта будівництва, складним на її замовлення фізичною особою-підприємцем [PERSON] , котрі відповідачка відмовляється їй відшкодувати у добровільному порядку для можливості відновлення квартири. Відтак позивачка за захистом свого порушеного права була змушена звертатися до суду із даним позовом, у котрому на підставі статей 15-16, 22, 1166, 1192 ЦК України, просить такий задовольнити. Відповідачка [PERSON] в особі свого уповноваженого представника - адвоката Чехрія О.М. (ордер на надання правової допомоги серія ІФ № 091315 від 18.11.2021 року, оригінал приєднаний до матеріалів відзиву) у запропоновані судом строк та порядку, а саме 18.11.2021 року надіслала поштовим зв`язком до суду відзив на позовну заяву (отриманий судом 23.11.2021 року та зареєстрований за вх. № 22523), у котрому проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі. Заперечення відповідачки проти позову обґрунтовані тим, що остання хоча й є власницею квартири [ADDRESS] , однак фактично проживає в іншій місцевості, а ключі від цієї квартири знаходяться в її тітки [PERSON] , яка проживає у квартирі поруч. Крім того, у період з вересня 2021 року у належній відповідачці квартирі проживав її знайомий, а квартира у цілому була під наглядом, що робить сумнівними твердження позивачки про ймовірне залиття квартири позивачки саме внаслідок наведених нею причин. Відповідачка стверджує також про невідповідність комісійного акта про залиття квартири від 24.09.2021 року критеріям належного й допустимого доказу в силу недолучення до нього фото- чи відео- фіксації, як і будь-яких обмірів, а також в силу його складення без повідомлення та участі при цьому представника власника багатоквартирного будинку та відповідачки чи її уповноваженого представника як винної особи, всупереч Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року за № 76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 927/11207. З огляду на вказане, тобто в силу невідповідності єдиного доказу, на котрий посилається позивачка як на підтвердження факту залиття належної їй квартири, вимогам закону та критеріям його належності й допустимості, відповідачка наполягає на відсутності з її боку вини у залитті належної позивачці квартири та, як наслідок, у заподіянні останній майнової шкоди внаслідок такого залиття, у зв`язку з чим просить відмовити у позові у повному обсязі. Позивачка [PERSON] в особі свого уповноваженого представника - адвоката Горзова О.О. у запропоновані судом строк та порядку, скориставшись канцелярією суду, 25.11.2021 року подала відповідь на відзив на позовну заяву, зареєстровану за вх. № 22794, у котрій надалі наполягає на задоволенні своїх позовних вимог та додатково вказує, що не обізнана та й не зобов`язана бути обізнаною про те, у кого знаходяться ключі від належної відповідачці квартири та хто у ній проживав станом на дату залиття квартири й чи здійснював за нею нагляд. До того ж, позивачка з 1995 року постійно проживає в іншому житлі за іншою адресою, а тому з відповідачкою чи з іншими сусідами, у тому числі й з тіткою відповідачки, не знайома, жодних зв`язків не підтримує. Наголошує на тому, що за змістом діючих норм цивільного та житлового законодавства увесь тягар утримання нерухомого майна, у тому числі й здійснення поточного та капітального ремонтів, лежить на власнику такого майна, у зв`язку з чим саме відповідачка як власниця квартири, з котрої відбулося залиття квартири позивачки, а не особа, яка здійснює за нею догляд, повинна нести відповідальність за усі наслідки, що настали через невжиття нею заходів щодо усунення несправностей трійника водопроводу під мийкою. Відповідачка [PERSON] в особі свого уповноваженого представника - адвоката Чехрія О.М. у запропоновані судом строк та порядку, скориставшись канцелярією суду, 02.12.2021 року подала заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, зареєстровані за вх. № 23331, у котрих надалі наполягає на відмові в задоволенні позовних вимог через невідповідність комісійного акта про залиття квартири від 24.09.2021 року критеріям належного й допустимого доказу в силу відсутності при його складенні представника винної особи, явка якого є обов`язковою та який мав би підписати цей акт. Додатково вказує, що в цьому акті відсутня також інформація про те, що трапилось, що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено, що також не узгоджується з Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року за № 76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 927/11207. Вкотре стверджує про відсутність своєї вини у залитті належної позивачці квартири, що унеможливлює відшкодування нею шкоди, заподіяної залиттям такої квартири, що, на її переконання, узгоджується з позицією Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постановах від 21.02.2018 року у справі № 2-1974/11 (цивільне провадження № 61-4574св18) та від 10.05.2018 року у справі № 465/2120/14-ц (цивільне провадження № 61-892св17). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки, у запропоновані судом строк та порядку письмових пояснень щодо пред`явленого позову, а також відзиву відповідачки на такий позов, суду не подала. Заяви та клопотання учасників справи. Заяв чи клопотань від учасників цієї справи, у тому числі й про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та інших її учасників, у визначені чинним ЦПК України й судом строки та порядку, до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 29.10.2021 року, після отримання у встановленому порядку інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки, яка не має статусу підприємця, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її сторін та інших учасників у залі судових засідань приміщення суду, розміщеного по вул. Т. Шевченка, 89, 03.12.2021 року о 09.30 год.. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказів регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Крім того, за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких її прав [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Судом встановлено, що позивачка на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Стрийською міською радою Львівської області 21.09.2000 року й зареєстрованого Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 22.09.2000 року за № 12290 (копія міститься у справі, а. с. 7) та договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Мірчук Л.І. 21.09.2005 року й зареєстрованого Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 06.10.2005 року за № 11823237 (копія міститься у справі, а. с. 8) є одноосібною власницею квартири [ADDRESS] . У свою чергу відповідачка є одноосібною власницею квартири [ADDRESS] , що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 279115391 від 11.10.2021 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1633329646112 (копія міститься у справі, а. с. 12). Як вбачається з технічного паспорта на належну позивачці квартиру, виготовленого Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 18.08.2005 року (копія мітиться у справі, а. с. 10), остання має загальну площу 43,5 кв. м. та складається з однієї кухні та двох житлових кімнат житловою площею 27,1 кв. м.. Належна відповідачці квартира має ідентичні технічні характеристики за винятком незначних змін та знаходиться поверхом вище, над квартирою, належною позивачці. Як вбачається з акта про залиття належної позивачці квартири [ADDRESS] , складеного 24.09.2021 року комісією у складі головного інженера Явдощук В.В., майстра технічної дільниці Маринець А.О. та начальника аварійно-диспетчерської служби Роман В.В., й затвердженого директором КП «Управляюча компанія «КОМФОРТНИЙ СТРИЙ»» Стрийської міської ради Шапошніковим А.Е. (копія міститься у справі, а. с. 11), зазначена комісія, котра складається з представників організації, котра відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення холодного та гарячого водопостачання, представника власника будинку, склали цей акт про те, що 24.09.2021 року у зазначеній квартирі при її обстеженні виявлено сліди затоплення на стелі та стіні кухні з квартири [ADDRESS] , власницею котрої є відповідачка. Причиною залиття квартири є те, що вийшов з ладу трійник водопроводу під мийкою у належній відповідачці квартирі, яку одночасно зобов`язано провести ремонт водопроводу. Відповідачка при встановленні причин залиття належної позивачці квартири була відсутня. Згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва з поточного (косметичного) ремонту приміщення кухні за адресою: [ADDRESS] , виготовленого та затвердженого 04.10.2021 року фізичною особою підприємцем [PERSON] як керівником проектної організації та головним інженером проекту на замовлення позивачки (копія міститься у справі, а. с.13-21), така вартість становить 6 693 грн.. Норми, джерела права та роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, мотиви їх застосування. Згідно пункту 7 ч. 2 ст. 7 ЖК Української РСР (який зберігає свою чинність на території України) індивідуальний споживач зобов`язаний допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства (ст. 319 ЦК України). Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Відповідно до положень ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, зокрема й має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд зазначає, що заподіяна майну позивачки внаслідок залиття належної їй квартири майнова шкода, виходячи з положень статей 15, 16 ЦК України, статей 4-5 ЦПК України та при обраному позивачкою способові захисту, може бути відшкодована на загальних підставах, визначених чинним законодавством. Так, в силу частин 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, які завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. За змістом ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд, за вибором потерпілого, може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір матеріальних збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року за № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року № 927/11207, передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до вказаних Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), котра відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), котра згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), котра відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної сторони є обов?язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім?я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. У своїх постановах від 21.02.2018 року у справі № 2-1974/11 (цивільне провадження № 61-4574св18) та від 10.05.2018 року у справі № 465/2120/14-ц (цивільне провадження № 61-892св17) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду висловив позицію про те, що невідповідність комісійного акта про залиття квартири вимогам щодо його форми та порядку складення, встановлених Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року за № 76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року № 927/11207, має наслідком неможливість його прийняття судом в якості належного й допустимого доказу на підтвердження наведеної обставини. Поряд з цим, у своїх же постановах від 11.12.2018 року у справі № 759/4781/16-ц (цивільне провадження 61-9338св18), від 11.09.2019 року у справі № 203/2378/14-ц (цивільне провадження № 61-24495св18 та від 27.12.2019 року у справі № 686/11256/16-ц (цивільне провадження № 61-28098св18) Верховний Суд у складі колегій суддів Першої та Другої судових палат Касаційного цивільного суду, не вдаючись у надмірний формалізм при оцінці комісійних актів на залиття квартир, виходив у першу чергу з пріоритетності норм щодо здійснення права власності й наголосив, що власник зобов`язаний утримувати майно, котре йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків. Таким чином, у разі доведеності розміру завданої шкоди, протиправності дій відповідача як заподіювача шкоди, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири, завдана позивачеві шкода підлягає відшкодуванню відповідачем. Висновок суду за результатами розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, акт про залиття належної позивачці квартири, складений 24.09.2021 року комісією у складі головного інженера Явдощук В.В. , майстра технічної дільниці Маринець А.О. та начальника аварійно-диспетчерської служби Роман В.В., й затвердженого директором КП «Управляюча компанія «КОМФОРТНИЙ СТРИЙ»» Стрийської міської ради Шапошніковим А.Е., відповідає вимогам, викладеним щодо його форми у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року за № 76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року № 927/11207, оскільки в ньому відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім?я, по батькові власника квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття (власниці квартири, з котрої відбулося залиття). Особи, які склали такий акт, є представниками організації, котра відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, а також представником власника будинку, він затверджений начальником зазначеної організації. Щодо тверджень відповідачки про відсутність у вказаному акті про залиття квартири інформації про завдану матеріальну шкоду, то в ньому вказано про виявлені сліди затоплення на стелі та одній із стін кухні належної позивачці квартири. У свою чергу детально обсяги необхідних ремонтних робіт, їх вартість та вартість матеріалів відображена у зведеному кошторисному розрахунку вартості будівництва з поточного (косметичного) ремонту приміщення кухні цієї квартири, й такі документи у повній мірі узгоджуються між собою, не суперечать один одному. Долучення до акта про залиття квартири фото- чи відео- фіксації такого пошкодження вищевказаними Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій як обов`язкове, не передбачено. Отже, визначена законом форма згаданого акта про залиття квартири, на переконання суду, у цілому була дотримана. Щодо відсутності відповідачки при проведенні огляду й встановленні причин залиття належної позивачці квартири, яка визначена як обов?язкова, то суд переконаний, що наявність лише однієї цієї підстави, у поєднанні з іншими встановленими судом осбатвинами, ще не свідчить про невідповідність складення акта про залиття квартири визначеному вищевказаними Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій порядку та, відповідно, не має наслідком неможливість його прийняття судом в якості належного й допустимого доказу на підтвердження наведеної обставини. Натомість у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.02.2018 року у справі № 2-1974/11 (цивільне провадження № 61-4574св18) та від 10.05.2018 року у справі № 465/2120/14-ц (цивільне провадження № 61-892св17), на котрі посилається відповідачка у своїх відзиві на позовну заяву й запереченнях проти відповіді на відзив на позовну заяву, та котрі просить застосувати до спірних правовідносин, Верховний Суд дійшов висновків про невідповідність комісійних актів про залиття квартири вимогам щодо їх форми та порядку складення, поряд з відсутністю при огляді квартири винних осіб, в першу чергу через відсутність у таких актах відомостей про конкретні причини залиття та винних осіб, що аж ніяк не відповідає спірним правовідносинам, оскільки в акті про залиття належної позивачці квартири такі відомості наявні, а тому ці висновки щодо спірних правовідносин у даному конкретному випадку застосуванню не підлягають. Суд наголошує, що факт залиття належної позивачці квартири підтверджує те, що заподіювачем шкоди може бути лише власник квартири, котра розміщена безпосередньо над нею поверхом вище, та з котрої відбулось залиття. У свою чергу належних та допустимих доказів на спростування своєї вини відповідачкою як власницею такої квартири, розміщеної поверхом вище, суду не надано. Відтак доводи відповідачки про недоведеність її вини у заподіянні позивачці шкоди внаслідок залиття належної їй квартири суд вважає неспроможними, оскільки у деліктних зобов`язаннях діє презумпція вини, а відповідачка не довела свою невинуватість. Суд також зазначає, що відповідачка не спростувала розмір заподіяної позивачці майнової шкоди, клопотання про призначення у цій справі судової будівельно-технічної експертизи з метою з`ясування питання щодо причин залиття квартири та розміру заподіяної позивачці внаслідок такого залиття майнової шкоди, не заявляла. У свою чергу у суду немає підстав не приймати до уваги наведений позивачкою розмір заподіяної їй майнової шкоди, зазначений у виготовленому на її замовлення та затвердженому 04.10.2021 року фізичною особою підприємцем [PERSON] зведеному кошторисному розрахунку вартості будівництва з поточного (косметичного) ремонту приміщення кухні належної позивачці квартири, котрий становить 6 693 грн.. З огляду на вказане, суд, дотримуючись принципу верховенства права, одним з проявів якого є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства, переконаний, що у випадку очевидності причин залиття належної позивачці квартири внаслідок протікання з квартири, котра знаходиться над нею поверхом вище, зазначені норми не допускають з боку відповідачки як власниці такої квартири дій щодо можливості покласти виключно на позивачку тягар відновлення кухні своєї квартири, стеля та одна із стін у котрій були пошкоджені саме через залиття з належної відповідачці квартири. За таких обставин, суд вважає, що при зібраних матеріалах справи позиція відповідачки, котра зводиться виключно до надмірної прискіпливості при оцінці комісійного акта про залиття належної позивачці квартири як доказу відповідного факту й не заперечення наявності цього факту саме з наведених у зазначеному акті причин, не узгоджується з приписами ст. ст. 2, 4, 10 ЦПК України, котрі визначають справедливість як одну із загальних засад цивільного судочинства. Відтак, з відповідачки на користь позивачки для повного відшкодування завданої останній внаслідок залиття належної їй квартири майнової шкоди, підлягають до стягнення 6 693 грн. згідно наданого розрахунку розміру такої шкоди, котрий відповідачкою у визначеному чинним процесуальним законом порядку не спростований. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачкою судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 908 грн. і підтверджуються квитанцією про сплату № 51251 від 18.10.2021 року (оригінал міститься у справі, а. с. 1), а також у сплаті позивачкою коштів за отриману професійну правничу допомогу у вигляді гонорару адвоката у розмірі 5 000 грн. і підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 28 від 06.10.2021 року (оригінал міститься у справі, а. с. 24), у поєднанні з свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ № 001842 від 24.01.2020 року, ордером на надання правничої допомоги серія ВС №1102493 від 18.10.2021 року, виданим на підставі договору про надання правової допомоги від 06.10.2021 року за № 24/21, та Додатком № 1 до договору про надання правової допомоги від 06.10.2021 року за № 24/21 (належно засвідчені копії містяться у справі, а. с. 22-23, 25), а всього - 5 908 грн., слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, та, в силу задоволення позовних вимог у повному обсязі, слід покласти на відповідачку. Доказів понесення учасниками цієї справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати позивачкою судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду та сплати нею витрат за отриману професійну правничу допомогу у вигляді гонорару адвоката, матеріали цієї справи не містять. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що при вирішенні питання про покладення на сторону витрат на професійну правничу допомогу обов`язок доведення неспівмірності таких витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, котрі підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Однак, на виконання зазначеної вимоги процесуального закону відповідачкою на адресу суду відповідного клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, отриману позивачкою, не було подано, а суд позбавлений можливості вирішувати самостійно питання про зменшення цих витрат без відповідного клопотання про це сторони у справі, оскільки такими повноваженнями чинним ЦПК України не наділений.

Outcome: approved