Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрфінресурс» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості станом на 14.10.2014 року за договором №К14-26250021008743 про відкриття та обслуговування карткового рахунку «Platinum Card» від 03.03.2007 року в сумі 56799,58 грн., стягнення з відповідача судових витрат по сплаті судового збору в сумі 568,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що між ТОВ «УніКредит Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов'язань» укладено договір факторингу відступлення майнових прав, пізніше між ТОВ «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов'язань» та позивачем ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінресурс», укладено договір факторингу, за умовами якого ТОВ «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов'язань» відступив своє право вимоги, в тому числі до [PERSON], у зв'язку з чим, відповідачу було направлено досудову вимогу для сплати простроченої заборгованості по кредиту, однак відповідачем порушено умови зазначеного договору в частині своєчасного повернення тіла кредиту, у зв'язку з чим, у позивача виникло право стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, додатково пояснила, що відповідачем порушено договірні зобов'язання та не виконано умови кредитного договору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти заявленого позову заперечував, пояснив, що дійсно укладав кредитний договір №К14-26250021008743 про відкриття та обслуговування карткового рахунку «Platinum Card» та отримував кредитні кошти, протягом певного часу належним чином виконував покладені на нього обов'язки, однак у зв'язку із скрутним матеріальним становищем ним неумисно порушено умови договору щодо своєчасності повернення суми кредиту та сплати відсотків за його користування, як наслідок виникла заборгованість перед банком позивача. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, 03.03.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір №К14-26250021008743 про відкриття та обслуговування карткового рахунку «Platinum Card», за умовами якого, банк на підставі отриманої заяви-анкети відкриває держателю картковий рахунок у національній валюті України, видає міжнародну платіжну картку MasterCard/Visa та здійснює обслуговування на умовах, передбачених договором. (а.с. 5-8) За п. 2.2 договору банк в порядку, передбачену договором, надає держателю овердрафт з лімітом 50000,00 грн. для здійснення трансакцій із застосуванням картки. За п. 2.3. договору держатель сплачує за користування кредитом 24% річних. Відповідно до п. 6.1.6 договору держатель зобов'язався компенсувати банку в повному обсязі будь-які збитки і витрати, які банк може понести з причин, що пов'язані або мають відношення до будь-яких операцій держателя за його картковим рахунком, що здійсненні з порушенням умов договору та/або правил користування карткою. Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. За нормою ст. 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Судом встановлено, що 18.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством «УніКредит Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов'язань» укладено договір факторингу № 2235, за умовами якого ПАТ «УніКредит Банк» зобов'язується передати ТОВ «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов'язань» права вимоги до боржників (згідно до реєстру боржників), що належать клієнту, а фактор зобов'язується прийняти зазначені вище права вимоги та переахувати клієнтові кошти у сумі ціни продажу. (а.с. 13-17) За п. 1.2 договору факторингу фактор після переходу до нього прав вимоги стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, та одержує право замість клієнта вимагати від боржників належного виконання ними зобов'язань за таким и кредитними договорами в межах переданих прав вимоги. Крім того, 18.11.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов'язань» та позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрфінресурс» укладено договір факторингу № 18/11, за умовами якого, ТОВ «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов'язань» зобов'язується передати ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінресурс» права вимоги до боржників (згідно до реєстру боржників), що належать клієнту, а фактор зобов'язується прийняти зазначені вище права вимоги та переахувати клієнтові кошти у сумі ціни продажу. (а.с. 19-22) А отже судом встановлено, що позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрфінресурс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за виконання ним своїх зобов'язань, що виникають з умов договору №К14-26250021008743 про відкриття та обслуговування карткового рахунку «Platinum Card» укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк» та відповідачем [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно з вимогою ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 2 ст. 1056 Цивільного кодексу України, відповідач мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця, проте цим правом він не скористався. Тому, відповідно до вимог ст.ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. А тому, фінансова неспроможність відповідача сплатити грошові кошти, посилаючись на своє скрутне матеріальне становище, не може слугувати у позбавленні його обов'язків перед банком, враховуючи, що при отриманні кредитних коштів він мав передбачити всі ризики, детально ознайомитися з умовами кредитного договору та врахувати всі обставини для отримання боргових коштів. У зв'язку з порушенням відповідачем умов договору №К14-26250021008743 про відкриття та обслуговування карткового рахунку «Platinum Card», станом на 22.10.2014 року сума заборгованості з боку відповідача по тілу кредиту становить 47330,47 грн. Разом з тим, під час розгляду судової справи, відповідач не заперечував надану позивачем суму заборгованості, своїх розрахунків заборгованості ним не надано, а тому доказів, які мали спростувати наведену позивачем суму заборгованості відповідачем не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктами 17, 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав зобов'язання щодо повернення позивачу суми грошових коштів, суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, а саме з 20.10.2013 року по 20.10.2014 року, в розмірі 8045,31 грн., що підтверджується розрахунками позивача, перевіреними у судовому засіданні, які є обґрунтованими та такі, що підлягають задоволенню. Крім того, з тих же підстав, суд вважає вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на користь позивача 3% річних в загальному розмірі 1423,80 грн. за період з 24.10.2013 року по 24.10.2014 року обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрфінресурс» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню в повному обсязі, а саме підлягає стягненню з [PERSON] суми простроченої заборгованості по кредиту в розмірі - 56799, 58 грн. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 568,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved