Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

ТОВ «Росток» звернулося з позовом до [PERSON] про застосування наслідків нікчемності правочину та скасування записів в реєстрі прав на нерухоме майно, а саме застосувати реституцію шляхом повернення майна нежитлового приміщення, що знаходиться в м. Житомирі по вул. Котовського 50/81 площею 1115,20 кв. м. у власність ТОВ «Росток». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки судовими рішеннями, що набрали законної сили встановлено нікчемність Договору купівлі-продажу майна від 16.09.2011р. укладеного між позивачем та відповідачем. Пояснив, що в силу ст.ст.215, 216 ЦК України сторони повертаються в попередній до укладення недійсного правочину стан. Відповідач в судове засідання не з'явився, свого представника не направив, хоча був повідомлений належним чином. На адресу суду надійшли письмові заперечення відповідача [PERSON] в яких він вказав, що позов є безпідставним, так як з його боку умови Договору були виконані в повному обсязі, всі сторони правочину діяли добровільно. У звязку з чим застосувати реституцію неможливо, так як правочин на підставі якого ТОВ «Росток» набув право власності на майно також в судовому порядку визнано недійсним. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В порядку статті 36 ЦПК України, до участі у справі залучено ТОВ «Оскар». Представник третьої особи позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав заявлених в позовній заяві. Вказав, що будь-яких правових підстав для відмови в позові не має, так як такий спосіб захисту, як реституція, не потребує дослідження ніяких обставин справі, окрім дослідження питання дійсності чи недійсності правочину укладеного між сторонами по справі. Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про необхідність задоволення вищезазначеної позовної заяви, з наступних підстав.Судом встановлено, що 16.09.2011р. між ТОВ «Росток» та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення літера «А» площею 1115,20 кв.м. літера А, що знаходиться в м.Житомирі за адресою вул.Котовського 50/81. Проте, рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 13.03.2014р. по справі №295/4635/13-ц, частково зміненого рішенням Апеляційного суду Житомирської області по цій же справі від 20.05.2014р. було встановлено нікчемність Договору купівлі-продажу від 16.09.2011р. укладеного між ТОВ «Росток» та [PERSON] Статтею 216 Цивільного кодексу України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 Цивільного кодексу України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Отже, реституція є правовим наслідком недійсності правочину і cпособом захисту цивільних прав, який може бути застосовано до відносин зобов'язального характеру, за умови якщо спір виник між сторонами недійсного правочину (договору). Вказана правова позиція зазначена в постанові ВСУ від 10.06.2015 р. по справі 6-348цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. В даному випадку і позивач і відповідач є сторонами нікчемного правочину. Нікчемність правочину встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили, а відповідно статті 61 ЦПК України вказані обставини не потребуються додаткового доказування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою (ч.5 ст.216 ЦК України). Тому суд відхиляє доводи [PERSON] як необґрунтовані. Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В свою чергу, відповідач фактично посилається на обставини, які не є предметом доказування у цій справі. Посилання на факт виконання з його боку умов Договору, добросовісності його дій, нотаріального посвідчення та подальшої реєстрації Договору в БТІ, не спростовує факт нікчемності такого Договору, а отже не є підставою для відмови в позові іншій стороні правочину, про застосування наслідків нікчемності. Факт визнання недійсним Договору укладеного між ТОВ «Оскар» та ТОВ «Росток» рішенням господарського суду Житомирської області від 02.07.2012 р. також не є такою підставою, оскільки між ТОВ «Росток» та [PERSON] виникли договірні відносини зобовязального характеру на підставі нікчемного правочину, а відтак сторони підлягають поверненню в попередній стан. Законодавець не ставить в залежність обовязок сторін повернути все отримане за нікчемним правочином від обставин набуття ними матеріальних цінностей, що складали предмет такого правочину. [PERSON] не заперечує факт отримання у власність нежитлового приміщення площею 1115,20 кв.м в м. Житомирі вул. Котовського 50/81 від ТОВ «Росток» на підставі Договору від 16.09.2011 р. Судом встановлено, що станом на момент подачі позову та розгляду справи по суті, в реєстрі прав власності на нерухоме майно наявний запис від 28.10.2011 р. з відомостями про право власності на нежитлове приміщення площею 1115,20 кв. м в м. Житомирі вул. Котовського 50/81 за [PERSON]. На підставі вищевикладеного, згідно ст.ст. 216, ч. 1 ст. 236, 393 ЦК України, ст. ст. 5, 6, 209, 212-215, 234, 256-259 ЦПК України, суд,

Outcome: approved