Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.03.2013 року, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] 05.03.2018 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, відповідач більше часу проводив з друзями, а не з сімєю. Зазначила, що їхня сімя остаточно розпалася, чотири роки проживають окремо, не підтримують подружніх відносин і не ведуть спільного господарства. Переконана, що шлюб носить лише формальний характер, а подальше сумісне життя та збереження сімї є неможливим та недоцільним. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на мотиви такого, доповнила, що протягом чотирьох років проживають окремо, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, крім того, з лютого 2016 року проживає з іншим чоловіком з яким має спільну дитину, [PERSON], [INFO] та з яким має намір зареєструвати шлюб. Просить не надавати строку для примирення та позов задовольнити. Відповідач, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, в судове засідання повторно не зявився, причин неявки суду не повідомив, відзиву не подав. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони зареєстрували шлюб 12 березня 2013 року у Франківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 96 (а.с.4), в якому мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO] (а.с.5). Також встановлено, що сторони протягом чотирьох років проживають окремо, не ведуть спільного господарства і припинили сімейні стосунки, позивач проживає з іншим чоловіком, з яким має спільну дитину. Так, з долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження вбачається, що 21 грудня 2017 року народилася [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Позивач примирення вважає неможливим та наполягає на розірванні шлюбу. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сімї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати.

Outcome: approved