Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Таун Сервіс» звернулося до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про внесення змін до договору, посилаючись на наступне. TOB «ТАУН СЕРВІС» визначено виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення у м. Сєвєродонецьку. У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» «виконавець послуги» зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідачу було направлено договір № 42358 від 21.01.2013 року «Про надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення» підготовлений TOB «ТАУН СЕРВІС» (надалі Договір). 07.02.2013 року TOB «ТАУН СЕРВІС» отримало підписаний договір разом з протоколом розбіжностей із супровідним листом б/н від 07.02.2013 року. Виходячи з тексту супровідного листа за підписом відповідача вбачається, що договір було підписано, але з розбіжностями. В протоколі розбіжностей [PERSON] посилається на розділ Договору № 5.4, який хоче доповнити підпунктом наступного змісту: «- контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж. Періодична повірка квартирного засобу обліку здійснюється за рахунок виконавця». 18.02.2013 року позивач, розглянувши протокол розбіжностей, склав протокол узгодження розбіжностей. Що стосується розбіжності, а саме: доповнення пункту 5.4 Договору, TOB «ТАУН СЕРВІС» не узгодило дану розбіжність, та не мало наміру включати цей підпункт до Договору. Свою відмову позивач мотивував посилаючись на порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затверджений Постановою КМУ № 869 від 01.06.2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» підприємство-виробник послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не має можливості враховувати в тарифах витрати з періодичної повірки квартирних засобів обліку, так як це не передбачено Постановою КМУ № 869 від 01.06.2011 року. До складу витрат зі збуту під час виробництва зазначених послуг належать лише періодична повірка, обслуговування і ремонт (включаючи демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) будинкових засобів обліку, які є власністю підприємства. Таким чином, витрати з періодичної повірки квартирних засобів обліку не відшкодовуються через чинні тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення. Відповідно до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011 року, ці роботи віднесено до переліку робіт з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій. Витрати визначаються відповідно до укладеного договору між власником (балансоутримувачем) будинку або його уповноваженою особою та організацією, яка здійснює повірку засобів обліку, що включаються до складу тарифу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Отже, витрати, пов'язані з періодичною повіркою, обслуговуванням та ремонтом (у тому числі демонтажем, транспортуванням і монтажем) квартирних засобів обліку води, повинні відшкодовуватися власником або балансоутримувачем цього будинку через оплату (тариф) за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. При цьому, виконавець послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій повинен укласти договір з атестованою організацією, яка буде виконувати повірку квартирних засобів обліку води. У вартість послуги (тарифа) з централізованого водопостачання та водовідведення у м. Сєвєродонецьку, витрати за проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту засобів обліку води (у тому числі демонтаж, транспортування та їх монтаж після повірки) не включені, тому надаються споживачеві за окрему платню. Відповідачем [PERSON] до суду подане письмове заперечення на позовну заяву, згідно з яким вона позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАУН СЕРВІС» про внесення змін до договору не визнає в повному обсязі з наступних підстав. В серпні 2013 року TOB «ТАУН СЕРВІС» направило їй проект договору № 42358 від 21.01.2013 р. про постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Під час ознайомлення із змістом договору нею було виявлено не відповідність його умов чинним законодавчим актам, якими регулюються правовідносини у сфері надання послуг постачання холодної та гарячої води і водовідведення. За результатами розгляду договір № 42358 від 21.01.2013 р. був нею підписаний із застереженнями, які викладені у протоколі розбіжностей від 07.02.2013 р. до договору № 42358 від 21.01.2013 р. та у двох примірниках направлені до TOB «ТАУН СЕРВІС» разом із примірником підписаного договору. Протокол розбіжностей від 07.02.2013 р. був складений з метою приведення умов договору № 42358 від 21.01.2013 р. у відповідність до Типового договору, затвердженого Постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630. Однак серед умов запропонованого проекту договору № 42358 від 21.01.2013 р. обов'язки виконавця послуг, що закріплені у діючих законодавчих актах, відсутні, що суперечить вимогам чинного законодавства України. У зв'язку з чим вона склала Протокол розбіжностей від 07.02.2013 р. з єдиною умовою, а саме доповнити Розділ 5.4 абзацом іншого змісту. За таких обставин вважає, що позовні вимоги щодо укладення договору № 42358 від 21.01.2013 р. у редакції TOB «ТАУН СЕРВІС» є незаконними, прямо суперечать вищенаведеним актам законодавства України і порушують мої права, як споживача послуг. В судовому засіданні представник позивача Лиманюк М.А. позовні вимоги підтримав повністю, просив заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заперечення на позовну заяву, в якому просила розглянути справу за її відсутності, у задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 1344 від 01.09.2009 року TOB «ТАУН СЕРВІС» визначено виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в місті Сєвєродонецьк з 01 вересня 2009 року. TOB «ТАУН СЕРВІС» було надано [PERSON] для ознайомлення та подальшого укладення договір № 42358 від 21.01.2013 року «Про надання населенню послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення». 07.02.2013 року TOB «ТАУН СЕРВІС» отримало від [PERSON] підписаний договір № 42358 з протоколом розбіжностей, в якому [PERSON] пропонувала Розділ 5.4 договору викласти в іншій редакції. TOB «ТАУН СЕРВІС» розглянувши підготовлений [PERSON] протокол розбіжностей до договору № 42358 від 21.01.2013 року, склало протокол узгодження розбіжностей від 19.02.2013 року та надіслало даний протокол на адресу [PERSON] разом із супровідним листом за вихідним № 315/1 від 20.02.2013 року, при цьому TOB «ТАУН СЕРВІС» не узгодило надану відповідачем редакцію Розділу 5.4 договору. Відповідно до ст. 646 ЦК України відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію. Таким чином, надіслання [PERSON] відповіді позивачу разом із підписаним договором № 42358 від 21.01.2013 року та протоколом розбіжностей до вказаного договору є відмовою від пропозиції укладення договору на первісних умовах. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим, відповідно до ст. 4 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Цивільний кодекс України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст. 642-643 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (далі - постанова № 630). З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 19-21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», постанови № 630 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630 ЦК України та ст.ст. 19, 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Аналогічна правова позиція була викладена у Постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року по справі № 6-110цс12. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст.ст. 3, 6, 12-15, 20 ЦК України, ст.ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Відповідно до п.п. 4 п. 19 Типового договору, затвердженого Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» виконавець зобов'язаний контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Таким чином, у даному випадку положення Типового договору є обов'язковими для сторін. Відповідно до п.п. 3 п. 9 Правил періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця. Відповідно до розділу ІV Оцінка відповідності та повірка засобів вимірювальної техніки ч. 3, 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05 червня 2014 року, суб'єкти господарювання зобов'язані своєчасно з дотриманням встановлених міжповірочних інтервалів подавати законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, на періодичну повірку. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб'єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Таким чином, проведення періодичної повірки квартирних засобів обліку є обов'язком TOB «ТАУН СЕРВІС», яке є виконавцем послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення, а отже і здійснення цього заходу має виконуватись за рахунок TOB «ТАУН СЕРВІС». Проаналізувавши зміст договору № 42358 від 21.01.2013 року в редакції, яка була запропонована позивачем для підписання [PERSON], суд дійшов висновку про невідповідність умов вказаного договору умовам Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача, оскільки вважає, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed