Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

ТОВ «Комуналка» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 39776 гривень 05 копійок. Посилається на те, що ТОВ «Комуналка» є експлуатуючою організацією, яка здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] . ТОВ «Комуналка» з метою забезпечення житлово-комунальними послугами мешканців будинку були укладені відповідні договори з постачальниками послуг, зокрема, договір про постачання електричної енергії № 43847 від 16 липня 2017 року з ПАТ «Київенерго», договір № 1541884 про постачання теплової енергії у гарячій воді від 06 грудня 2017 року з ПАТ «Київенерго», договір № 1541884 про постачання теплової енергії у гарячій воді від 22 серпня 2018 року з КП «Київтеплоенерго», договір СМ-07-18 про надання послуг з вивозу твердих побутових відходів (ТПВ) від 24 січня 2018 року з ТОВ «Крамар Еко». Відповідач є власником квартири [ADDRESS] . [PERSON] оплату за житлово-комунальні послуги не вносить, але фактично ними користується. Таким чином, за період з січня 2018 року по квітень 2019 року виникла заборгованість у сумі 39776 гривень 05 копійок, що складається з: - 36538 гривень 85 копійок - основний борг; - 922 гривні 60 копійок - три проценти річних; - 2314 гривень 60 копійок - збитки від інфляції. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 77-78). ТОВ «Комуналка» є експлуатуючою організацією, яка здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] , що підтверджується наказом ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» «Про передачу на обслуговування і експлуатацію житлового будинку» (а.с. 10) та актом прийому-передачі (11-14). ТОВ «Комуналка» з метою забезпечення житлово-комунальними послугами мешканців будинку були укладені відповідні договори з постачальниками послуг, зокрема, договір про постачання електричної енергії № 43847 від 16 липня 2017 року з ПАТ «Київенерго» (а.с. 15-22), договір № 1541884 про постачання теплової енергії у гарячій воді від 06 грудня 2017 року з ПАТ «Київенерго» (а.с. 46-49), договір № 1541884 про постачання теплової енергії у гарячій воді від 22 серпня 2018 року з КП «Київтеплоенерго» (а.с. 58-61), договір СМ-07-18 про надання послуг з вивозу твердих побутових відходів (ТПВ) від 24 січня 2018 року з ТОВ «Крамар Еко» (а.с. 71-75). З позову вбачається, що відповідач постійно користується житлово-комунальними послугами, але не сплачує за них. Відповідачем відзив на позовну заяву до суду не подано. Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, що за період з січня 2018 року по квітень 2019 року становить 39776 гривень 05 копійок, що складається з: - 36538 гривень 85 копійок - основний борг; - 922 гривні 60 копійок - три проценти річних; - 2314 гривень 60 копійок - збитки від інфляції. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або формами, затвердженими в установленому порядку. На підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунок заборгованості (а.с. 89-93). Відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості не надав. Оцінивши наданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат в розмірі 2314 гривень 60 копійок та три проценти річних у розмірі 922 гривні 60 копійок. З урахуванням наведеного та вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача заборгованість в сумі 39776 гривень 05 копійок. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921 гривні. Відповідно до ч. 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170,178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407,424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Outcome: approved