Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

сторони в шлюбі з 02.10.2004р., мають доньку Тетяну, 24.01.2007р.н. [PERSON] 03.07.2018р. звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він зловживав алкогольними напоями, не цікавився сімєю, не поважав її як дружину, сварився з нею, інше, тому з серпня 2014р. сімєю не проживають, спільного господарства не ведуть, сімя розпалась, просила розірвати шлюб. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, 31.07.2018р. подала заяву у якій позов підтримала, просила про розгляд справи у її відсутності (а.с.17). Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи, відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, повідомлявся належно (а.с. 22-23). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не зявився, причин неявки не повідомив та не подав відзив на позов, а позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 17), суд, з огляду на положення ст. 280 ЦПК України, приходить висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Із змісту позову, із свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження (а.с. 2-3, 4, 5) убачається, що сторони в шлюбі з 02.10.2004р., мають доньку Тетяну, 24.01.2007р.н., з серпня 2014р. разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують. Не брати до уваги покликання позивачки про припинення подружніх стосунків і тривале відокремлене проживання із відповідачем, суд не має підстав. Відповідач [PERSON] на виклик до суду не відреагував, що з урахуванням тверджень позивачки про припинення подружніх стосунків, розцінюється судом, як свідчення небажання до налагодження чи відновлення сімейних стосунків із позивачкою. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON], що убачається із змісту заяви від 31.07.2018р., не бажає поновлювати сімейні стосунки з відповідачем, настоює на розірванні шлюбу (а.с. 17). Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування позивачки до збереження шлюбних відносин порушуватиме її права на особисту свободу, а отже, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов. Наявність у сторін неповнолітньої дитини суд оцінює, як обставину, що заслуговує уваги, але з огляду на вищенаведене та інші матеріали справи, не перешкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу. Судові витрати у справі складають 704 грн. 80 коп. (а.с.1) та у відповідності до положень ст.ст.\~133,\~141 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved