Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ, треті особи: [PERSON], [PERSON] про звільнення майна з під арешту. В обґрунтування позову вказує, що 30.09.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 11214766000. З метою забезпечення виконання зобовязання за вказаним Кредитним договором 30.09.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки № 63641, яким було передано Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. За умовами вказаного іпотечного договору Іпотекодавець свідчить, що предмет іпотеки не є предметом іпотеки за іншими зобовязаннями, жодним способом не відчужений, у спорі та під арештом (забороною) не перебуває, в оренду/лізинг/довірче управління не переданий. Також вказує, що 12.12.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» був укладений Договір факторингу № 1 та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотек, за якими [PERSON] «Кей-Колект» отримало право вимоги. Обтяження згідно вказаного іпотечного договору відступлено [PERSON] «Кей-Колект» та зареєстровано у державному реєстрі іпотек. Вказує, що при зверненні до нотаріуса [PERSON] «Кей-Колект» стало відомо про накладення на обєкт іпотеки ряду арештів, а саме: - 16.03.2010 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 2-2062/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми неповернутої позики; - 25.11.2011 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 2-3719/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу; - 25.01.2012 року постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ на все майно (ВП30884669); - 06.02.2012 року постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ на квартиру [ADDRESS] (ВП № 30378636); - 12.04.2012 року постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ на все майно (ВП № 32091930). Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки, тобто з 30.09.2007 троку. Вказує, що Договір іпотеки з [PERSON] був укладений та зареєстрований в Державному реєстрі значно раніше винесених відповідачем постанов про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, а тому [PERSON] «Кей-Колект» є пріоритетним обтяжувачем. Також вказує, що наявність арештів на предмет іпотеки заважає [PERSON] «Кей-Колект», як пріоритетному обтяжувачу, реалізовувати своє право першочергового задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет застави у спосіб, обраний на власний розсуд, виходячи із діючого законодавства України. А тому, просить зняти арешти з предмету іпотеки, а саме: квартири [ADDRESS], накладених ухвалами Придніпровського районного суду м. Черкаси у справах № 2-2062/2010 та № 2-3719/11 від 16.03.2010 року та 25.11.2011 року відповідно та постановами про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ від 25.01.2011 року (ВП30884669), від 06.02.2012 року (ВП № 30378636); від 12.04.2012 року (ВП № 32091930). Ухвалою суду, занесеною до журналу судових засідань до участі в справі в якості співвідповідачів притягнуто: [PERSON], ТОВ «Спортмайстер-Україна», ТОВ «Торговий дім «Спорт», АБ «Київська Русь», ТОВ «Рієлі», [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В судових засіданнях представник позивача - [PERSON] «Кей-Колект», за довіреністю [PERSON], позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судовому засіданні третя особа [PERSON] не заперечував проти задоволення позову. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та представники відповідачів ТОВ «Спортмайстер-Україна», ТОВ «Торговий дім «Спорт», АБ «Київська Русь», ТОВ «Рієлі» повторно не зявилися, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] «Кей-Колект» - [PERSON], пояснення третьої особи [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що 30.09.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 11214766000. З метою забезпечення виконання Позичальником своїх зобовязань за Кредитним договором 30.09.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки № 63641, відповідно до умов якого Іпотекодавцем [PERSON] було передано в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], яка є власністю Іпотекодавця на підставі договору міни від 07.12.1996 року за реєстраційним номером 6518 та зареєстрованим Черкаським обласним ОБТІ за реєстраційним номером 20198413 в реєстровій книзі № 18, за реєстровим номером № 179. Договір іпотеки укладений відповідно до вимог чинного законодавства та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу 13.09.2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 11789 та підтверджується витягом з Державного реєстру заборон на відчуження нерухомого майна за № 5657292 від 13.09.2007 року. Також в судовому засіданні встановлено, що 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» /клієнт/ та [PERSON] «Кей-Колект» /фактор/ був укладений Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого клієнт зобовязався передати у власність фактору, а фактор-прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Як вказано в договорі факторингу, Права вимоги це права грошової вимоги, існуючі або майбутні, клієнта до боржників і гарантів щодо погашення /стягнення, повернення/ заборгованості, що виникли на підставі первинних договорів і договорів забезпечення. Відповідно до п. 3.2 Договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року відступлення прав вимоги засвідчується складанням сторонами акта приймання-передачі прав вимоги за формою згідно з Додатком № 2 до цього договору. З виписки з Додатку № 1 до Договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року /перелік первинних договорів/ вбачається, що у цьому Додатку під № 1841 вказано Кредитний договір № 11214766000 від 13.09.2007 року, Позичальник [PERSON]. 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] «Кей-Колект» був укладений Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у Додатку № 1 до цього договору, в тому числі і за Договором іпотеки № 63641 від 13.09.2007 року, укладеному з [PERSON], що стверджується випискою з додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 року. Договір про відступлення права вимогами за договорами іпотеки від 12.12.2011 року зареєстрований в Державному реєстрі іпотек 13.04.2012 року за № 5657438, іпотекодержатель - ТОВ «Кей-Колект», боржник за основним зобовязанням [PERSON], майновий поручитель [PERSON], розмір основного зобовязання 58785 дол. США, строк виконання 12.09.2018 року. Таким чином на підставі укладених 12.12.2011 року Договору факторингу та Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки до позивача [PERSON] «Кей-Колект» перейшло право вимоги до Позичальника [PERSON], що витікає з Кредитного договору № 11214766000 та право вимоги до Іпотекодавця [PERSON], що витікає з Договору іпотеки № 63641. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та щодо субєкту від 10.07.2015 року та від 06.07.2016 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна зареєстровано: - 13.09.2007 року обтяження за № 5657292 заборона на нерухоме майно, обєкт обтяження квартира [ADDRESS], власник [PERSON], підстава обтяження Договір іпотеки від 13.09.2007 року; - 20.03.2010 року зареєстровано за № 9641344 обтяження арешт нерухомого майна, обєкт обтяження квартира [ADDRESS], власник [PERSON], підстава обтяження ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.03.2010 року; - 30.11.2011 року зареєстровано за № 11909369 обтяження арешт нерухомого майна, обєкт обтяження квартира [ADDRESS], власник [PERSON], підстава обтяження ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.11.2011 року; - 08.02.2012 року зареєстровано за № 12145449 обтяження арешт нерухомого майна, обєкт обтяження все майно, власник [PERSON], підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ від 25.01.2012 року (ВП 30884669); - 08.02.2012 року зареєстровано за № 12145482 обтяження арешт нерухомого майна, обєкт обтяження квартира [ADDRESS], власник [PERSON], підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ від 06.02.2012 року (ВП № 30378636); - 12.04.2012 року зареєстровано за № 12393540 обтяження арешт нерухомого майна, обєкт обтяження все нерухоме майно, власник [PERSON], підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ від 12.04.2012 року (ВП № 32091930). Також в судовому засіданні встановлено, що: - ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.03.2010 року про накладення арешту та заборони на вчинення дій по відчуженню квартири [ADDRESS] було винесено в цивільній справі № 2-2062/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми неповернутої позики. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.03.2010 року у справі № 2-2062/2010 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] борг в сумі 1197171 грн. і Придніпровським районним судом м. Черкаси 11.10.2010 року видано відповідний виконавчий лист, який стягувачем був предявлений на примусове до виконання до Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ. - ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.11.2011 року про накладення арешту та заборони на вчинення дій по відчуженню квартири [ADDRESS] було винесено в цивільній справі № 2-3719/2011 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.12.2011 року у справі № 2-3719/2011 стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 2044699 грн. 28 коп. і Придніпровським районним судом м. Черкаси 05.01.2012 року видано відповідний виконавчий лист, який стягувачем був предявлений на примусове до виконання до Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ. - постанову Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ від 25.01.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника [PERSON] та заборонено його відчуження, було винесено державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2-3719 від 05.01.2012 року про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] боргу в загальній сумі 2044699 грн. 28 коп. - постанову Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ від 06.02.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] було винесено державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчих документів про стягнення з [PERSON] боргів на загальну суму 4159061 грн. 26 коп., а саме: ●виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2-2062 від 11.10.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 1197171 грн., ●наказу Господарського суду Черкаської області № 16/1668 від 11.10.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь АБ «Київська Русь» боргу в сумі 344782 грн. 18 коп., ●наказу Господарського суду міста Києва № 38/372 від 11.11.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Спортмастер - Україна» боргу в сумі 5261 грн. 11 коп., ●наказу Господарського суду Черкаської області № 38/372 від 11.11.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Спортмастер - Україна» боргу в сумі 69027 грн. 81 коп., ●виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2-2722 від 16.09.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 96171 грн., ●виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2-1951 від 20.09.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 99549 грн. 90 коп., ●наказу Господарського суду міста Києва № 38/189 від 23.06.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Торговий дім «Спорт» боргу в сумі 302398 грн. 98 коп., ●виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2-3719 від 05.01.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в загальній сумі 2044699 грн. 28 коп. Враховуючи розяснення, наведені в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 року за № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» відповідачами у вказаній справі притягнуто Іпотекодавця [PERSON] та осіб, в інтересах яких був накладений арешт, а саме: ТОВ «Спортмайстер-Україна», ТОВ «Торговий дім «Спорт», АБ «Київська Русь», ТОВ «Рієлі», [PERSON]В, [PERSON], [PERSON], [PERSON] Це відповідає і розясненням, наданим в постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року. За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина восьма статті 54 Закону України «Про виконавче провадження»). При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобовязання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина пята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Стаття 598 ЦК України передбачає у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Стаття 14 вказаного Закону передбачено, що якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованим обтяженням. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Отже, згідно вищенаведених правових норм, ТОВ «Кей-Колект» як Іпотекодержатель нерухомого майна має першочергове право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. Представник позивача в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що наявність арешту на майно, яке є предметом іпотеки, порушує права та законні інтереси позивача як іпотекодержателя, оскільки ускладнює звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача заставодержателя. Згідно із ч. 4 цієї норми заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч. 3 ст. 54 цього самого закону). Указані норми безпосередньо стосуються арешту як складової виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями. Ураховуючи наведене вище, а також виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься в Законі № 898-ІV (ст. 1), відповідно до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом, позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 54 Закону № 606-ХІV. Водночас законодавством не врегулювана можливість звільнення з-під арешту заставленого майна, накладеного для забезпечення позову. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту частин 6 та 7 ст. 3 Закону № 898-ІV убачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у звязку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобовязання боржником на момент предявлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобовязання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не повязується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Така позиція викладена в листі ВСУ від 01.02.2015 року - [PERSON] судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна. Враховуючи, що договір іпотеки зареєстрований в Державному реєстрі іпотек 13.09.2007 року за № 5657292, а арешти на нерухоме майно відповідно до ухвал Придніпровського районного суду м. Черкаси та постанов Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна значно пізніше, а саме 20.03.2010 року, 25.11.2011 року, 25.01.2012 року, 08.02.2012 року та 12.04.2012 року, тому в даному випадку переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок спірного нерухомого майна належить [PERSON] «Кей-Колект». А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved