Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення з з них заборгованості у сумі 805740,15 грн. та звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору від 19.01.2006 №PCL-800/005/2006, а саме на будинок під №111 на вул. Духновича в смт. Чинадієево Мукачівського району Закарпатської області. Ухвалою суду від 30.09.2015 року, на підставі клопотання представника позивача, залишено без розгляду позовну вимогу стягнення на предмет іпотеки. В іншій частині, позов обґрунтовується посиланням на те, що в процесі цивільно правової реалізації укладених між позивачем та відповідачами договорів кредиту та поруки, зобовязання відповідачів перед банківською установою зі сплати кредиту та інших нарахувань залишилися невиконаними, внаслідок чого відповідачі заборгували перед Банком станом на 28.04.2015 року суму за предметом позову. У судове засідання представник позивача не зявився, оскільки заявив клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 70). Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити та проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач (1) у судове засідання не зявився, натомість подав до суду заяву (а.с. 70) про розгляд справи без його участі, при цьому визнав позовні вимоги у повному обсязі. Належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи (а.с. 65), відповідач (2) в судове засідання повторно не зявилася, заперечень проти позову не надала. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. За умовами укладеного кредитного договору від 19 січня 2006 року за №ML-800/001/2006 (надалі Договір, а.с. 7-11), а також Додаткового договору №1 до кредитного договору від 20.09.2013 року (а.с. 12-14, 15-20), акціонерний комерційний банк «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги від 26.11.2010, а.с. 42-45, 45-50) (далі - Банк) надало [PERSON] (далі - Позичальник) кредит на загальну суму 42500 доларів США із зобовязанням відповідача повернути зазначену суму та плату за користування кредитом в строки та порядку, передбачених Договором. Погашення відповідної частини кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки визначені у Графіку повернення Кредиту та сплати відсотків (Додаток №1 до цього договору) (п.1.5.1 договору). Фактичне отримання Позичальником [PERSON] кредитних коштів підтверджується підписаною останнім кредитною заявкою від 19.01.2006 року (а.с. 21). В якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, між Банком та відповідачем (2) 19.01.2006 року та 20.09.2013 року були укладені договір поруки та Додатковий договір №1 до договору поруки, у відповідності до умов якого, [PERSON] поручилася перед Банком за виконання Позичальником своїх зобовязань за Кредитним договором (а.с. 22-23, 24-25). Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить також із того, що договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга ст. 1050 Цивільного кодексу України). Нормативним правилом, яке міститься в частині першій ст. 543 Цивільного кодексу України, передбачено, що у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до частин першої та другої статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент ухвалення судового рішення по справі, зобовязання за Кредитним договором відповідачами (1), (2) не виконані. Заборгованість Позичальника станом на 28 квітня 2015 (розрахунок, а.с. 38-39) за предметом позову у сумі 805740,15 грн. (в т.ч. 691015,13 грн. основний борг, 114725,02 грн. пеня), підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.ст.57-60 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачами не спростована, тому позовні вимоги щодо її стягнення підлягають задоволенню на підставі статей 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України та п.п. 1-4 Договору. Задовольняючи позов суд також враховує те, що відповідності до приписів частини четвертої ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Позовні вимоги ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» визнані відповідачем (1) безумовно, тому підлягають задоволенню без зясування і дослідження інших обставин справи (абзац третій пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції). При цьому судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом саме такого судового рішення. Судові витрати по справі у сумі 3654,00 грн. (судовий збір) підлягають віднесенню на відповідачів (1), (2) відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного,

Outcome: approved