Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Сторони перебувають у шлюбі з 13 вересня 2002 року, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис в Книзі реєстрації актів про одруження № 1083. Від даного шлюбу народилися діти: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON],[INFO] які на даний час мешкають з матір'ю. Позивачка у позовній заяві просить суд розірвати шлюб, посилаючись на те, що між нею та відповідачем виникла відчуженість, втрачено почуття любові й поваги. Відсутність порозуміння з усіх питань, призвели до того, що вони стали чужими, у зв'язку із цим подружні й сімейні відносини не підтримують, шлюб носить формальний характер, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Примирення між ними неможливе. Майновий спір між сторонами та спір про утримання дітей вирішено шляхом затвердження мирової угоди щодо утримання дітей та розподілу сумісного майна подружжя. Позивачка надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити та розглядати справу за її відсутністю. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву про згоду з вимогами щодо розірвання шлюбу та просив справу розглядати за його відсутністю. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи її відсутності. Враховуючи, що від позивачки та відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, а також у зв'язку з тим, що позивач підтримує позовні вимоги, а відповідач позов визнав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого позивача та належним чином повідомленого відповідача, за наявними в ній матеріалами. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги про розірвання шлюбу, оскільки при обставинах, вказаних позивачкою у позові дійсно вбачається, що вони не підтримують подружні й сімейні відносини, шлюб носить формальний характер, спільне господарство не ведуть. Суд дійшов висновку, що примирення між ними неможливе. Між сторонами досягнуто угоди щодо розподілу сумісного майна подружжя та утримання дітей, яка затверджена ухвалою суду від 25.02.14 року. Від даного шлюбу у сторін є діти [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO], які на даний час мешкають з матір'ю, у свідоцтві про народження дітей батьком зазначений [PERSON]. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У судовому засіданні встановлено, що сім'я розпалася остаточно, і шлюб носить формальний характер. Суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе та подальше сумісне проживання суперечить їх інтересам, що мають істотне значення.

Outcome: approved