Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

ТзОВ «НЬЮ Файненс Сервіс» звернулося в суд з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 05 липня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Л71.188.79314, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 7 970 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, з погашенням кредиту та процентів у терміни, встановлені кредитним договором графіком щомісячних платежів. 30 жовтня 2015 року між ТзОВ «Факторингова компанія «Рантье» та ПАТ «Ідея Банк» було укладено договір факторингу №30/10-1, згідно умов якого первісний кредитор відступив новому кредитору та набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Також, 28 лютого 2017 року між ТзОВ «Факторингова компанія «Рантье» та ТзОВ «Фінансова компанія «Серет», яке змінило найменування на ТзОВ «НЬЮ Файненс Сервіс» було укладено договір факторингу №28/02-1, згідно умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №Л71.188.79314 від 05 липня 2012 року, за яким відповідач являється боржником. Оскільки, відповідач [PERSON] не виконав свого зобовязання, внаслідок чого в нього виникла заборгованість у загальному розмірі 5 235,08 грн., тому позивач просить стягнути таку у судовому порядку. У судове засідання представник позивача не зявився, однак у поданій ним позовній заяві просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. При цьому, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, а тому справа розглядається за його відсутності, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 05 липня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Л71.188.79314, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 7 970 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0 %, з погашенням кредиту та процентів у терміни, встановлені кредитним договором графіком щомісячних платежів. Також встановлено, що 30 жовтня 2015 року між ТзОВ «Факторингова компанія «Рантье» та ПАТ «Ідея Банк» було укладено договір факторингу №30/10-1, згідно умов якого первісний кредитор відступив новому кредитору та набув право грошової вимоги за кредитним договором №Л71.188.79314 від 05 липня 2012 року. Разом з цим встановлено, що 28 лютого 2017 року між ТзОВ «Факторингова компанія «Рантье» та ТзОВ «Фінансова компанія «Серет», яке змінило найменування на ТзОВ «НЬЮ Файненс Сервіс» було укладено договір факторингу №28/02-1, згідно умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №Л71.188.79314 від 05 липня 2012 року, за яким відповідач являється боржником. Крім цього встановлено, що [PERSON] свої зобовязання по погашенню кредиту не виконав, внаслідок чого в нього виникла заборгованість у загальному розмірі 5235, 08 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку №29093418879314.980 та розрахунком заборгованості станом на 19 грудня 2017 року. Згідно ч.1 ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Згідно п.п.3,5,6 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: 3) свобода договору; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Разом з цим, згідно ч.1 та ч.3 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ст.177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу... Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно п.2.1 Кредитного договору №Л71.188.79314 від 05 липня 2012 року позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 40 щомісячних внесках до пятого дня/числа кожного місяця. Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що відповідач [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за тілом кредиту у сумі 5 235,08 грн., а тому суд вважає, що саме така сума підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved