Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулось до суду з позовом до відповідачів про виселення та зняття з реєстраційного обліку громадян. Свої вимоги позивач (з урахуванням уточнень) обґрунтував тим, що 16 грудня 2010 р. приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON] вчинив виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Зазначена квартира належала [PERSON] на підставі договору-купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 04 грудня 2007 р. за реєстровим номером 8363. 24 лютого 2011р. відділом державної виконавчої служби Петровського районного управління юстиції у м. Донецьку на підставі виконавчого напису нотаріусу було відкрито виконавче провадження № 24764847. 28 листопада 2012 р. ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», відповідно до Договору факторингу №15 та Договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до відповідача за зобов'язаннями по іпотечному договору № 0403/1207/71-023-Z-1 від 04 грудня 2007 року. Ухвалою Петровського районного суду м. Донецька від 19 квітня 2013 року сторону у виконавчому провадженні було замінено з ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «ФК «Вектор Плюс». 09 жовтня 2013 року на адресу відповідачів була направлена вимога, щодо добровільного звільнення займаної відповідачами квартири, яка останніми була проігнорована. Враховуючи, що відповідачі добровільно квартиру не звільняють, просить суд виселити відповідача [PERSON] та членів його сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] з займаної квартири та зняти їх з реєстраційного обліку. У судовому засіданні представник позивача Лисак Ю.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на вищевказані обставини. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи попереджені своєчасно та належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення, що є в матеріалах справи, поважні причини неявки до суду не повідомили. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (постановляє заочне рішення), на чому позивач наполягав і про що звернувся до суду з відповідним клопотанням. Представник Орган опіки та піклування Петровської районної у м. Донецьку ради в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані письмові докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачі неодноразово викликалися в судові засідання, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, заперечень на позов суду не надіслали. Отже, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає дану цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів. Так в судовому засіданні встановлено, що між АКБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК» (правонаступником є ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] 04 грудня 2007 року укладено кредитний договір за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 48 000 доларів США під 12,5 % річних з остаточним терміном повернення кредиту 03 грудня 2037 року. На забезпечення виконання зобов'язання між банком та [PERSON] 04 грудня 2007 року укладено іпотечний договір №0403/1207/71-023-Z-1 (надалі - Договір іпотеки), предметом якого є квартира [ADDRESS]. На час укладення договору іпотеки вказана квартира належала на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04 грудня 2007 р. . Як вбачається з п. 4 Договору іпотеки іпотекодавець (відповідач по праві) свідчить, що третії осіб, членів сім'ї власника житла (ст. 405 ЦК України) та дітей, за якими зберігається право на користування згідно ст.ст. 247, 248 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», які б могли пред'явити свої вимоги, щодо прав власності, або користування цим будинком, немає. (а.с.10-14) Крім того, згідно п.11 зазначеного Договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання іпотекодавцем якого-небудь із зобов'язань за кредитним договором у випадках порушення позичальником якого-небудь із зобов'язань, передбачених умовами договору. У зв'язку з неналежним виконанням боржником [PERSON] умов кредитного договору за заявою банку 16 грудня 2010 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер 12835601 (а.с.14). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Петровського районного управління юстиції від 24 лютого 2011 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису від 16 грудня 2010 року про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS], та цього ж дня накладено арешт на вказану квартиру (а.с.15). 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», відповідно до Договору факторингу №15 та Договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до відповідача за зобов'язаннями по Іпотечному договору № 0403/1207/71-023-Z-1 від 04 грудня 2007 року. Ухвалою Петровського районного суду м. Донецька від 19 квітня 2013 року сторону у виконавчому провадженні було замінено з ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (а.с.16). Відповідно до ст. 9 ч. 4 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підставі порядку, передбачених законом. Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Такий саме порядок щодо виселення громадян, які мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК України. Таким чином, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки, якщо мешканці добровільно не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк, про що також звернуто увагу у п.43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України ч розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Із матеріалів справи вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] та членів його сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON], який є неповнолітнім, що були зареєстровані за вказаною адресою [PERSON] та членів його сім'ї : дружина - [PERSON], [PERSON], [PERSON], який є неповнолітнім, що були зареєстровані в зазначеній квартирі після укладення договору іпотеки і без згоди іпотеко держателя, що підтверджується п.11 Договору іпотеки. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами, письмове повідомлення про добровільне виселення зі спірного будинку було направлено [PERSON] 09 жовтня 2013 року (а.с.23). Відповідачі складають одну сім'ю, і відповідно до ст. 3 СК України мають взаємні права та обов'язки, тому повідомлення членів сім'ї один одного про наявність або відсутність вимог до спільного майна, вважається обов'язком будь-кого з членів сім'ї. Письмове повідомлення про виселення було своєчасно отримано відповідачем [PERSON] і до часу звернення позивачем з позовом до суду - 21 листопада 2013 року - по час ухвалення рішення по справі - 22 квітня 2014 року сплинув місячний строк. Відповідачу [PERSON] було направлено позовну заяву, яка містила письмову вимогу про виселення, проте відповідач не звільнив предмет іпотеки. Отже,суд приходить до висновку, що позивачем дотримана процедура повідомлення мешканців будинку про його звільнення,а тому позовні вимоги в частині виселення відповідача [PERSON], 1971 року народження, та членів його сім'ї: [PERSON], 1972 року народження, [PERSON], 1995 року народження, [PERSON], 1998 року народження. В задоволенні позовних вимог про зняття відповідача та членів його сім'ї з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіальне поширюється на адресу вказаного жилого будинку, необхідно відмовити, оскільки вирішення питання про виселення відповідача та його членів сім'ї є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню тільки вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат в сумі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial