Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивувало тим, що 26.09.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11222822000, згідно умов якого банк зобовязався надати позичальнику кредит в сумі 80\~000,00 доларів США, а позичальник зобовязувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. Банк виконав взяті на себе зобовязання та надав позичальнику грошові кошти. В забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором 26.09.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 144667. 12.12.2011 року відповідно до договору факторингу №1 ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» свої права за зобовязаннями відповідача по кредитному договору. Відповідач належним чином не виконує свої обовязки за кредитним договором, тому станом на 01.12.2013 року виникла заборгованість, яка становить 124352,32 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.12.2014 року становить 1 959 792,56 грн., з яких: 77069,44 доларів США, що еквівалентно 1214614,37 грн., - заборгованість по основній сумі кредиту, 47282,88 доларів США, що еквівалентно 745178,19 грн., - заборгованість за процентами, яку і просив стягнути солідарно з відповідачів. Надалі позивач просив стягнути суму боргу з переведенням іноземної валюти в гривню за курсом, встановленим Національним Банком України на день ухвалення рішення (а.с.96). Заочним рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2015 року вказаний позов задоволено. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2015 року вказане рішення скасоване та справа призначена до розгляду в загальному порядку. У судове засідання представник позивача не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання вкотре не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задовленню. Між сторонами склалися правовідносини, що ґрунтуються на вимогах ст. ст. 526, 530, 536, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055,1077, 1078, 1082 ЦК України. Відповідно до ст.ст.1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що 26.09.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11222822000, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 80000,00 доларів США строком до 25.09.2028 року. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 11,9%. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором у попередньому місяці (а.с. 22-24). В забезпечення виконання даного кредитного договору, 26.09.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 144667, згідно з яким відповідач зобовязалася перед кредитором відповідати у повному обсязі по боргових зобовязаннях [PERSON] за кредитним договором № 11222822000 від 26.09.2007 року та нести солідарну із боржником відповідальність у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобовязання. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором належним чином, надавши [PERSON] кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером № 060723649 від 26.09.2007 року (а.с. 38). Відповідно до ст. ст. 1077, 1078, 1082 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 12.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» права грошової вимоги існуючі або майбутні, Клієнта до боржників і Гарантів щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості, що виникли на підставі первинних договорів і договорів забезпечення, зокрема: включає повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та сплати сум комісійної винагороди. Відповідно до умов договору факторингу, Клієнт зобовязався передати у власність фактору, а фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти; одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права Клієнта за усіма договорами забезпечення ( а.с.150-158). Даний договір факторингу є укладеним, сторонами було підписано Акт приймання-передачі прав вимоги та відповідно до платіжного доручення № 3 від 12 грудня 2011 року сплачено суму фінансування за договором факторингу (а. с. 188,189). Як вбачається з матеріалів справи, банк відступив право вимоги, в тому числі і за кредитним договором № 11222822000 від 26.09.2007 року, укладеним з [PERSON], та договором поруки №144667 від 26.09.2007 року, укладеним з [PERSON] Відповідачі були повідомленні про відступлення права вимоги (а.с. 13, 39). При цьому суд звертає увагу, що частинами 1, 2\~ст.1082 ЦК України\~встановлено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням\~ст.124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним. Однак, як вбачається з матеріалів справи, боржник не сплачував платежі ні факторові, ні первинному кредиторові. Слід зауважити, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових\~послуг. Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи - документ установленого зразка, який засвідчує факт набуття юридичною особою статусу фінансової установи та внесення інформації про фінансову установу до Реєстру (п. 1 Положення про Державний реєстр фінансових установ, затверджений розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України в редакції від 16.01.2007 р. № 6640). Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 4 цього Закону, факторинг є фінансовою послугою. Державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо ринку банківських послуг та діяльності з переказу коштів - Національним банком\~України; щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів (деривативів) - Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; щодо інших ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (ст. 21 Закону). Згідно із п. 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. Діяльність фінансових установ, які здійснюють факторингові операції, не підлягає ліцензуванню, оскільки факторинг не входить до переліку ліцензованих видів діяльності, наведений у ст. 34 вказаного Закону. Позивач ТОВ «Кей-Колект» зареєстроване як фінансова установа розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 732 від 08 грудня 2011 року за реєстраційним номером 13102668, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи ФК № 300, виданим 08 грудня 2011 року (а.с.190). У Додатку до вказаного вище Свідоцтва зазначено, що як вид фінансових послуг, який позивач має право здійснювати без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства, є факторинг (а.с. 190, зворот). Крім того, слід зазначити, що відповідно до договору факторингу до фактора переходить право вимоги грошових коштів. Укладаючи договір факторингу (ст. ст. 513, 514, 516, 517, 651, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України), банк і фактор не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов»язків, які перейшли за договором до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов'язання. Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку боржника є повернення кредиту у строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.\~При цьому, ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного валютного договору, а щодо права вимоги грошових коштів в іноземній валюті, то нормами чинного законодавства не передбачено необхідність такої ліцензії. [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором від 26.09.2007 року, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка станом на 01.12.2013 року складає 124 352,32 долари США, що за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення становить 2\~727\~392,57 грн., з яких: 77 069,44 долари США, що за курсом НБУ станом на 15.10. 2015 року становить 1\~690\~347,38 грн. - заборгованість по основній сумі кредиту, 47 282,88 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.10.2015 року становить 1\~037045,19 грн. - заборгованість за процентами. Дана сума встановлена в судовому на підставі наявних у справі доказів. Суд звертає увагу, що відповідачі доказів щодо спростування доказів позивача про суму заборгованості не надали. Щодо стягнення вказаної заборгованості солідарно з поручителем, то суд враховує, що відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. При цьому суд звертає увагу, що відповідно до умов договору поруки поручитель зобовязувалася відповідати перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Суд відмічає, що договір поруки №1444667 від 26 вересня 2007 року містить положення про дію договору до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором (п.3.1), що не може розглядатися як встановлення строку поруки, оскільки не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, тому в даному випадку є підстави розглядати можливість застосування положень ч.4 ст.559 ЦК України. Однак, суд враховує, що відповідно до умов договору позивач скористався своїм договірним правом на дострокове повернення кредиту, відповідно предявив вимогу позичальнику та своєчасно предявив вимогу до поручителя, тим самим, у суду відсутні підстави стверджувати про припинення договору поруки. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що права позивача порушенні, існує заборгованість за кредитним договором, розмір якої встановлений в судовому засіданні на підставі наявних у матеріалах справі доказів, в добровільному порядку заборгованість не погашена, а тому позов підлягає задоволенню, а сума заборгованості підлягає стягненню в примусовому порядку солідарно з відповідачів. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір по 1827,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved