Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 10.03.2020 року Міністерство оборони України та Житомирський обласний військовий комісаріат звернулися до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначили, що [PERSON] 07 квітня 2014 року був призваний на військову службу, приймав участь в антитерористичній операції та загинув [INFO] , захищаючи суверенітет та територіальну цілісність України. На виконання Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» сім`ї загиблого, а саме: сину [PERSON] та матері [PERSON] була призначена до виплати одноразова грошова допомога у загальному розмірі 725 тис. грн. На підставі протоколу засідання Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №116 від 29.12.2016 року, [PERSON] було виплачено 362500 грн. У зв`язку з тим, що син загиблого [PERSON] досяг повноліття, грошові кошти у розмірі 362500 грн. було перераховано на рахунок [PERSON] . Таким чином відповідач отримала всю суму одноразової грошової допомоги, яка передбачена чинним законодавством членам сім`ї загиблого військовослужбовця. В подальшому [PERSON] звернувся з адміністративним позовом до суду про визнання рішення Міністерства оборони України протиправним, скасування рішення та призначення йому одноразової допомоги. За результатами розгляду даної справи 04 грудня 2017 року Малинським районним судом Житомирської області була винесена постанова, якою зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу у розмірі 362500 грн. у зв`язку з загибеллю батька [PERSON] під час виконання обов`язків військової служби, як члену сім`ї загиблого. На виконання даної постанови зазначена сума була перерахована [PERSON] . Отже, сім`я загиблого [PERSON] отримала одноразову грошову допомогу у загальному розмірі 1087500 грн., замість належних до сплати 725 тис. грн. Таким чином позивачі просять суд стягнути з [PERSON] на користь Міністерства оборони України в особі Житомирського ОВК безпідставно набуте майно грошові кошти у розмірі 362500 грн. Представник позивача Житомирського ОВК Грицева О.І., яка діє на підставі довіреності від 03.03.2020 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник Міністерства оборони України Панасюк В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання з`явилися, заперечили проти задоволення позовних вимог Міністерства оборони України та Житомирського ОВК, виходячи з наступних підстав. Так, свої вимоги позивачі обгрунтовають нормами ст.1212 ЦК України (загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави), однак відповідач стверджує, що грошові кошти були їй виплачені на правовій підставі, виплачені позивачем добровільно, за відсутності рахункової помилки та недобросовісності набувача, тобто з дотриманням вимог ст. 1215 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №116 від 29 грудня 2016 року, комісія дійшла висновку про можливість призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року матері загиблого [INFO] внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, молодшого сержанта [PERSON] , в розмірі Ѕ частини від 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті, в сумі 362500 грн. (а.с.9). Згідно протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №48 від 19 травня 2017 року, комісія дійшла висновку про можливість призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року матері загиблого [INFO] внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, молодшого сержанта [PERSON] , в розмірі Ѕ частини від 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті, в сумі 362500 грн.; сину загиблого [PERSON] відмовити у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до ст.6 Сімейного Кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, а [PERSON] , [INFO] досяг повноліття, на час загибелі батька не навчався, тобто він не має правового статусу дитини та утриманця загиблого, у зв`язку з чим немає причин для призначення одноразової грошової допомоги (а.с.10). Згідно наказів військового комісара [INFO] №262 від 16 серпня 2017 року (а.с.11-14) та №14 від 18 січня 2017 року (а.с.15-18) було підтверджено право [PERSON] на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі Ѕ частини від 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Як вбачається з платіжного доручення №40 від 20 січня 2017 року, [PERSON] було перераховано Житомирським ОВК суму одноразової грошової допомоги у розмірі 362500 грн. (а.с.18) та згідно платіжного доручення №1352 від 17 серпня 2017 року перераховано ще 362500 грн. (а.с.21). 31 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення комісії Міністерства з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум та призначення йому, як дитині загиблого, яка не мала і не має своєї сім`ї, в розмірі Ѕ частини від 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті його батька в сумі 362500 грн. Рішенням суду від 04 грудня 2017 року позов [PERSON] був частково задоволений, визнано протиправним і скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум щодо відмови у призначенні та виплаті [PERSON] одноразової грошової допомоги; зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу у розмірі Ѕ частини від 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року у зв`язку із загибеллю батька [PERSON] під час виконання обов`язків військової служби, як члену сім`ї загиблого (а.с.67-71). [INFO] військовим комісаром [INFO] було винесено наказ №339 «Про виплату грошової допомоги», згідно якого прийнято рішення перерахувати [PERSON] 362500 грн. (а.с.19-20). Згідно платіжного доручення №1602 від 04 вересня 2019 року Житомирський ОВК перерахував [PERSON] 362500 грн. (а.с.22). Таким чином, відповідачу [INFO] була перерахована компенсаційна сума, що становить 725 тис. грн., а [PERSON] 362500 грн. Мотиви та застосовані норми права. Правовою підставою своїх позовних вимог позивачі обрали положення\~статті 1212 ЦК України, визначивши предмет позовних вимог у вигляді стягнення із відповідача виплаченої їй одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця, як безпідставно набутого майна. Так,\~статтею 1212 ЦК України\~встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша). Разом з цим, відповідно до\~статті 1215 ЦК України,\~не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. При цьому правильність здійснення розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 7.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою\~статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого\~статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~стаття 1212 ЦК України\~може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. У даному випадку у спірних правовідносинах, які виникли між сторонами дійсно відбулося набуття відповідачем майна за рахунок іншої особи позивачів, однак щодо наявності третьої умови суд зазначає наступне. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами та правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою\~статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого\~статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~стаття 1212 ЦК України\~може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Відтак, суд вважає необґрунтованими посилання позивачів на положення\~статті 1212 ЦК України, оскільки в даному випадку відповідач отримав вказані кошти на відповідній правовій підставі згідно наказів військового комісара [INFO] №262 від 16.08.2017 року та №14 від 18.01.2017 року. Разом з цим, доказів про набуття [PERSON] 725 тис. грн. у результаті рахункової помилки позивачів матеріали справи не містять та на такі обставини сторони не посилаються, отже підстав для повернення грошових коштів, передбачених цивільних законодавством, судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про недоведеність заявлених позовних вимог, а тому позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed