Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Суть питання, що вирішується рішення. Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини, а також стягнення аліментів на її утримання. Встановлені судом обставини. 15.10.2019 вказаний позов надійшов до суду. 16.10.2019 відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України на підставі протоколу автоматизованого розподілу справ визначено суддю Даниленко В.В. та передано матеріали. 13.01.2020 відкрито провадження у справі. 23.04.2020 позов залишено без розгляду у зв`язку з неявкою позивача. 02.12.2020 на вказану ухвалу надійшла апеляційна скарга. 15.12.2020 відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України на підставі протоколу автоматизованого розподілу справ визначено суддів Київського апеляційного суду Шахову О.В., Вербову І.М., Саліхова В.В. та передано матеріали. 16.12.2020 Київським апеляційним судом поновлено строк для подачі апеляційної скарги. 22.12.2020 апеляційну скаргу призначено до розгляду на 10.02.2020. 10.02.2021 колегією суддів Київського апеляційного суду скасована ухвала від 23.04.2020 про залишення без розгляду справи. 23.05.2021 справа повернулась до Дарницького районного суду м. Києва. 01.03.2021 відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України на підставі протоколу автоматизованого розподілу справ визначено суддю Цимбал І.К. та передано матеріали. 02.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 22.03.2021. 22.03.2021 за клопотання відповідача залучено третю особу, підготовче засідання відкладено на 14.04.2021. 09.04.2021 від відповідача надійшов відзив на позов. 14.04.2021 підготовче засідання відкладено на 13.05.2021 для підготовки відповіді на відзив. 13.05.2021 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду на 23.06.2021 З матеріалів справи вбачається, що 22.07.2011 сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, свідоцтво № [NUMBER] . [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] . Свідоцтво про народження № [NUMBER] від 04.03.2006. Позивач зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому така допомога підлягає стягненню у примусовому порядку. Крім того, позивач просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі не менше одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, посилаючись на те, що відповідач має можливість надавати допомогу у відповідному розмірі, розвиток дитини, а також вартість утримання на даний час є значними та перевищує відповідний мінімум у двічі. Крім того, в судовому засіданні представник позивача зазначив, що за судовим рішенням, про поділ майна сторін, яке на даний час не набрало законної сили, відповідачу надійшли у власність три автомобілі та дві земельні ділянки, що додатково підтверджує наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу дитині у розмірі про який просить позивач. Також позивач зазначає, що з метою безперешкодного перетину державного кордону нею та дитиною та усунення можливих перешкод з боку відповідача щодо ненадання дозволу на виїзд дитини за кордон, є необхідність визначити місце проживання дитини з матір`ю, про що не заперечує сама дитина, яка зокрема висловила відповідну думку у судовому засіданні. Відповідач належним чином був повідомлений про розгляд справи, проте до суду не з`явився, направив відзив, в якому зазначив, що вимогу про стягнення аліментів визнає частково в сумі 1900 грн., оскільки отримує невелику пенсію, інших джерел доходу не має, крім того має відповідні проблеми із здоров`ям та потребує лікування. Також, у відзиві відповідач зазначив, що позивач не надала доказів про те, що щомісячні витрати на дитину складають два прожиткових мінімуму, що в свою чергу необхідно враховувати при покладенні аліментних зобов`язань, виходячи з принципу рівності батьків в утриманні дитини. Що стосується вимоги про визначення місця проживання дитини, відповідач заперечував, посилаючись на те, що на даний час остання є необґрунтованою, оскільки дитині виповнилось чотирнадцять років, а тому остання в силу закону, сама вирішує з ким із батьків проживати. Суд дійшов висновку за наявності відзиву та відсутності заяв про відкладення справи від відповідача, розглянути справу без участі останнього, проти чого не заперечували інші учасники процесу. Третя особа, просила розглянути справу у відсутність представника останньої, шляхом направлення листа в якому зокрема зазначила про те, що дитина яка досягла чотирнадцять років в силу закону, сама вирішує з ким із батьків проживати. Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. Згідно ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідач визнав частково вимоги про стягнення аліментів, а тому суд вважає доводи позивача щодо ухилення позивача від утримання дитини не потребують додаткової мотивації. Що стосується розміру аліментів визнаного відповідачем, суд вважає що в умовах нинішньої економічної ситуації у країні та постійного зросту цін, такий розмір є замалим. Крім того, зважаючи на наявність доходу позивача у вигляді пенсії за вислугу років /а.с. 42/, а також стан здоров`я, підтримка якого не пов`язана з систематичним коштовним лікуванням /а.с. 43/, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу у більшому розмірі. Зважаючи на вік дитини, ціни на харчування та одяг, суд вважає, що витрати на її утримання мінімально складатимуть близько 5000 грн. і доходи відповідача оплачувати половину цих витрат є достатніми. Крім того, як повідомив представник позивача в судовому засіданні, при розподілі майна відповідачу наразі належить майно від якого також можна отримувати відповідний дохід. Суд вважає, що покладення на відповідача аліментних зобов`язань в сумі 2500 грн., тобто на 600 грн. більше від визнаної ним суми 1900 грн., не потягне за собою погіршення матеріального стану відповідача та не порушуватиме його права. Вимоги позивача щодо стягнення аліментів в розмірі одного прожиткового мінімуму, суд вважає необґрунтованими, оскільки такий мінімум підлягає визначенню у грошовому еквіваленті, тим більш що з часу звернення до суду і на час розгляду справи минуло майже три роки, протягом якого такий мінімум неодноразово змінювався. Таким чином суд вважає, що визначений розмір аліментів у 2500 грн., наразі буде достатнім для мінімального забезпечення дитини з боку відповідача. Що стосується вимог про визначення місця проживання дитини, то така вимога задоволена бути не може виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Враховуючи те, що на час розгляду справи дитині сторін виповнилось 14 років, суд не має підстав для визначення її місця проживання, оскільки право обирати таке місце самостійно надано дитині законом і будь яке втручання у реалізацію такого права є неприпустиме. На підставі викладеного та

Outcome: partial