Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19.07.2016 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у сторін різні характери та різні погляди на сімейне життя, на ґрунті чого виникають непорозуміння, а тому шлюб існує формально, стосунків, притаманних подружжю близько півтора року сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Крім цього, позивач вказує, що сумісне життя, примирення та збереження сім'ї не можливе. Враховуючи наведене, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 19.07.2016 року Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Волинської області, актовий запис № 297. В судове засідання позивач не з'явилась, проте подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти розірвання шлюбу. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Як вбачається з свідоцтва про шлюб, сторони перебувають у шлюбі з 19.07.2016 року, який зареєстровано Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Волинської області, актовий запис № 297. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Відповідно до п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми, обставини по справі та позицію сторін щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім'ї в даному випадку буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Як встановлено у судовому засіданні, сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, в сім'ї втрачена взаємоповага та розуміння, шлюб існує лише формально й зберегти сім'ю не можливо. Зважаючи на дійсні причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та інтересам неповнолітньої дитини. Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому слід розірвати шлюб між сторонами.

Outcome: approved