Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Сторони та їх представники у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що 10 серпня 2008 року відкрилася спадщина після смерті матері позивачки [PERSON], померлої [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]), яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою КПЖЄК-1 від 21.07.2014 року. Спадкове майно складається із садового будинку [NUMBER], розташованого в с/т «Восход», що знаходиться в смт. Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. Як встановлено у судовому засіданні, за свого життя спадкодавець заповіту не складала, тому на підставі ст. 1261 ЦК України позивачка є єдиною спадкоємицею за законом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину на земельну ділянку, виданого Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою 30.09.2014 року. Зокрема, відповідно до ст.ст. 1269, 1270, 1268 ЦК України позивачка прийняла спадщину в установлений законом строк шляхом подачі заяви до відповідної нотаріальної контори і 30 вересня 2014 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку [NUMBER], площею 0,510 га для ведення садівництва, що розташована в с/т «Bocxoд» на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (реєстровий номер 1-2277, спадкова справа №697/2008. Проте державним нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON], на спірний садовий будинок, оскільки не підтверджується факт належності померлій даного спадкового майна. Зокрема, згідно даних архіву КП ДР БTI та повідомлення №153 від 12.09.2014 року, інформація про наявність реєстрації права власності на нерухоме майно в с/т «Восход» буд. [NUMBER] - відсутня. Відмову у видачі даного документу нотаріусом мотивовано тим, що відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№296/5 від 22.02.2012 року), при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлювальних документів. Відповідно до ч.4 ст. 334 Цивільного Кодексу України, право власності виникає з моменту державної реєстрації права власності у відповідних органах, що здійснюють таку реєстрацію. Проте, як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом, у 1988 році [PERSON] стала членом с/т «Восход», розташованого на території Ювілейної селищної ради, що підтверджується рішенням виконкому Дніпропетровської районної ради №75/3 від 23.03.1988 року. Після чого у 1990 році, згідно з даними технічного паспорту, станом на 12.09.2014 року вона побудувала садовий будинок [NUMBER], у 1999 році спадкодавиця приватизувала земельну ділянку та одержала Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП (ДН) №04110914, виданий виконкомом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 07.06.1999 року. Таким чином, вказані обставини справи, підтверджують той факт, що померла [PERSON] правомірно на законних підставах набула право володіння, та користувалася спірним садовим будинком. Відповідно до ст. ст. 182, 210 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до рекомендацій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування (лист №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року) Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно . затверджене наказом Мінюста від 07 лютого 2002 року. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, спору, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного кодексу України 2004 року. Відповідно до п.3.2 вищезазначеного листа по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі). Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлювальні документи на будинок, навіть якщо споруджено самовільно. За наявності доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно до ст. 25 ЦК України правоздатність особи (здатність мати права та обов'язки) припиняється в момент її смерті. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи, що до Позивачки перейшли права власності на житловий будинок, проте вона не має можливості оформити законодавчі документи у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом. Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Приписами ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно з абз. 4 п. 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N20/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус для видачі свідоцтва про право на спадщину вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивачки на вищезазначене спадкове майно, а її позовні вимоги не суперечать чинному законодавству і не порушують прав третіх осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved