Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

сторони в шлюбі з 09.08.2007р., мають доньку [PERSON], [INFO].н. [PERSON] 12.11.2018р. звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, він зловживав алкогольними напоями, не поважав її як дружину, сварився з нею, інше, тому в листопаді 2017р. вигнала його з дому, з цього часу спільно не проживають і не підтримують подружні стосунки, вона не любить відповідача, просила розірвати шлюб. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, 17.12.2018р. подала заяву, в якій позов підтримала, мотивуючи тим, що має намір створити іншу сім'ю, просила розірвати шлюб із відповідачем, псправу розглядати у її відсутності (а.с. 15). Відповідач [PERSON] в суді пояснив, що 04.11.2017р. позивачка вигнала його з дому, з того часу припинили подружні стосунки, проживають окремо, він втратив до неї добрі почуття, примирення між ними не можливе, просить розірвати шлюб. Заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Із змісту позову, із пояснень відповідача, із свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження (а.с.2, 6, 7) убачається, що сторони в шлюбі з 09.08.2007р., мають доньку [PERSON], [INFO].н., з 04.11.2017р. припинили подружні стосунки, спільно не проживають. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON], як убачається із змісту позову та її заяви до суду від 17.12.2018р., просить про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи тим, що не любить його, не бажає поновлювати із ним сімейні стосунки, має намір створити іншу сім'ю. Відповідач [PERSON], як убачається із його пояснень в суді, теж просить про розірвання шлюбу. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин порушуватиме їх права на особисту свободу, суд приходить до висновку, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, а тому задоволює позов. Відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача в користь позивачки 704 грн. 80 коп. судових витрат. Окрім цього, відповідно до ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» позивачці слід роз'яснити право звернутись до суду із клопотанням про повернення їй 0,20 грн. зайво сплаченого судового збору.

Outcome: approved