Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

ТОВ «ВІНІЛ» 04 січня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 04 квітня 2016 року відповідач був прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів строком з 05.04.2016 року по 04.06.2016 року. 29.04.2016 року відповідача було направлено у відрядження за напрямком: м. Дніпропетровськ (Україна) м. Мінськ (Білорусія) м. Хайденау (Німеччина) м. Дніпропетровськ (Україна) на період з 02.05.2016 року по 13.05.2016 року, було встановлено ліміт витрат на відрядження у розмірі 13003,00 грн., добові витрати за межами України не більше 750,00 грн. на добу. Вибувши у відрядження 29.04.2017 року з м. Дніпропетровська та прибувши до м. Мінськ (Білорусія), відповідач з невідомих причин самовільно припинив відрядження та повернувся до м. Дніпропетровська 07.05.2016 року. 24.05.2016 року відповідача було звільнено за прогул. До теперішнього часу відповідач не повернув отримані на відрядження та невикористані кошти в розмірі 7852,77 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 7852,77 грн. та судовий збір у розмірі 1378,00 грн. У своїй заяві від 20.04.2017 року представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило. На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] наказом № 81-к від 04.04.2016 року був прийнятий на роботу в якості водія автотранспортних засобів по строковому трудовому договору строком з 05.04.2016 року по 04.06.2016 року (а.с. 5). Наказом № В 170 від 29.04.2017 року відповідача на автомобілі [NUMBER], [NUMBER], було направлено у відрядження за напрямком: м. Дніпропетровськ (Україна) м. Мінськ (Білорусія) м. Хайденау (Німеччина) м. Дніпропетровськ (Україна) на період з 02.05.2016 року по 13.05.2016 року, було встановлено ліміт витрат на відрядження у розмірі 13003,00 грн., добові витрати за межами України не більше 750,00 грн. на добу (а.с. 6). На підставі видаткового касового ордеру від 29.04.2016 року відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 13003,00 грн. (а.с. 7). Наказом № 141-к від 24.05.2016 року [PERSON] звільнено за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України 24.05.2016 року (а.с. 8). Відповідно до п. 170.9.2 Податкового кодексу України звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку: а) завершує таке відрядження; б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт. За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту Вказана норма кореспондується з п. 11 Інструкції про службове відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 59 від 13.03.1998 року. До теперішнього часу відповідач не повернув позивачу отримані на відрядження та невикористані кошти у сумі 7852,77 грн., з яких: 7320,02 грн. кошти на відрядження, 1606,83 грн. перерахована до бюджету сума ПДФО, 109,80 грн. сума перерахованого до бюджету військового збору. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ВІНІЛ» отримані на відрядження та невикористані кошти у сумі 7852,77 грн. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн. (а.с. 4), тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати, які ним було сплачено при поданні позову, а саме: судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved