overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

сторони розірвали шлюб 14.10.1998р., сина [PERSON] [INFO]. (третя особа), який з 01.09.2014р. навчається у Львівському вищому професійному училищі інформаційно - комп'ютерних технологій. 29.07.2015р. [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. мотивуючи тим, що син, не працює, є студентом Державного навчального закладу Львівського вищого професійного училища інформаційно - комп'ютерних технологій, самостійно забезпечити собі необхідним матеріальні потреби, які виникають у зв'язку з його навчанням не може, вона теж немає змоги належно забезпечувати навчання сина, а відповідач працює і може теж надавати утримання сину, але добровільно цього не робить. В суді позивачка позов підтримала покликаючись на мотиви такого, просить стягнути з відповідача аліменти на сина [PERSON], [INFO]. у розмірі ? частини від заробітку (доходу) щомісячно, на період його навчання, до 31.01.2016р. Відповідач позов визнав. Третя особа [PERSON] в суді висловився на підтримання позову, мотивуючи тим, що навчається, самостійно себе забезпечити не може, а утримання яке надає йому мати є недостатнім, просить задоволити позов. Заслухавши сторони, третю особу, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. За положеннями ч.1, ч.2 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язанні утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умовами, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. З пояснень сторін, копії свідоцтва про народження (а.с.4) видно, що сторони, мають сина [PERSON] [INFO], відповідач батьківства не оспорює. Із пояснень третьої особи, із довідки Державного навчального закладу Львівське професійне училище інформаційно-компютерних технологій № 64 від 24.03.2015р. (а.с.6) убачається, що він - [PERSON], непрацює, є студентом другого курсу денної форми навчання, навчання закінчує 31.01.2016р. Відповідач, як видно із його пояснень проживає в [ADDRESS], працює водієм на «Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького, має середньомісячний заробіток 3 250 грн. 59 коп. За наведеного та з огляду на те, що [PERSON] не досяг 23 років, не працює і продовжує навчання, а відповідач має постійний дохід, тому здатний надавати утримання сину, суд задоволює позов і стягує з відповідача на користь сина аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів свого заробітку (доходу), щомісячно і до закінчення тим навчання. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в користь УДКСУ у Городоцькому районі - 243грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Сторони розірвали шлюб 15 вересня 2010 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Коштів, які надає відповідач, не вистачає на утримання дитини. В позовній заяві позивач просила стягувати з відповідача на її користь 1/4 частину зарплати щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги. Відповідач позов визнав частково на 1/5 частину, подав письмові заперечення. В судовому засіданні пояснив, що отримує невелику зарплату, витрачає кошти на лікування, проїзд до місця роботи, здійснює догляд на хворою матір'ю. В дебатах позов визнав повністю і не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з огляду на таке. Згідно з ксерокопією свідоцтва про шлюб, сторони одружились 02 березня 2006 року (а.с.6). Згідно з ксерокопією свідоцтва про розірвання шлюбу, сторони розірвали шлюб 15 вересня 2010 року (а.с.7). Відповідно до ксерокопії свідоцтва про народження, сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідно до довідки про доходи, заробітна плата відповідача за період з серпня 2014 року по січень 2015 року складає від 2172 до 3877 грн. (а.с.20). Оцінюючи вище перераховані докази відповідно до ст.212 ЦПК України, суд з урахуванням вимог ст.ст.58, 59 цього Кодексу вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані в передбаченому законом порядку. Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 183 ч.1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як видно з довідки про зарплату відповідача, розмір аліментів при задоволенні позову буде складати приблизно 650 грн.. Тому суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Сторони спільно проживали в незареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Позивачка, посилаючись на те, що відповідач допомоги на утримання дітей не надає, звернулася в суд з позовом про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму передбаченого для кожного з дітей відповідного віку. Сторони в судове засідання не з'явилися, надавши суду заяви з проханням справу розглядати без їх участі, відповідач в поданій суду заяві позов визнав повністю. Позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач не утримує своїх дітей, які знаходяться на утриманні позивачки. Відповідно до ст. 180, ч. 2 ст. 182 СК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182,183 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Сторони спільно проживали в незареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивачка, посилаючись на те, що відповідач допомоги на утримання дитини не надає, звернулася в суд з позовом про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму передбаченого для дитини відповідного віку. Відповідач проти задоволення позову не заперечував, про що повідомив суд телефонограмою. Позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач не утримує свою дитину, яка знаходяться на утриманні позивачки. Відповідно до ст. 180, ч. 2 ст. 182 СК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 250 грн. та на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Сторони спільно проживали в незареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивачка, посилаючись на те, що відповідач допомоги на утримання дитини не надає, звернулася в суд з позовом про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму передбаченого для дитини відповідного віку. Сторони в судове засідання не з'явилися, надавши суду заяви з проханням справу розглядати без їх участі, відповідач в поданій суду заяві позов визнав повністю. Позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач не утримує свою дитину, яка знаходяться на утриманні позивачки. Відповідно до ст. 180, ч. 2 ст. 182 СК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Сторони спільно проживали в незареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач, посилаючись на те, що відповідачка допомоги на утримання дитини не надає, звернувся в суд з позовом про стягнення з неї на його користь аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму передбаченого для дитини відповідного віку. Сторони в судове засідання не з'явилися, надавши суду заяви з проханням справу розглядати без їх участі, відповідачка в поданій суду заяві позов визнала повністю. Позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачка не утримує свою дитину, яка знаходяться на утриманні позивача. Відповідно до ст. 180, ч. 2 ст. 182 СК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягувати аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Сторони спільно проживали в незареєстрованому шлюбі з 1997 року в с.Новоолександрівка Долинського району Кіровоградської області. Від спільного проживання мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулася до суду з даною заявою, мотивуючи тим, що з 2012 року з відповідачем однією сім»єю не проживають, сімейні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Згоди про утримання дітей добровільно не досягнуто. Діти проживають з позивачкою. Вказані обставини стали підставою для звернення з позовом до суду. Свої вимоги підтримала в судовому засіданні. Відповідач не заперечує проти задоволення заявлених вимог. В ході судового розгляду сторони дійшли згоди щодо розміру аліментів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так згідно ст. 181, 183 СК України утримання провадиться шляхом стягнення аліментів, частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягненню з відповідача підлягають судові витрати по справі судовий збір на користь держави відповідно до ст..88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Сторони та їх представники у судове засідання не зявилися, але надали відповідні заяви у яких позовні вимоги підтримали та визнали у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечували та справу розглядати без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають в квартирі №57, що знаходиться в будинку за №54-а по вул. Совхозній в смт. Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. Дана квартира ними була приватизована, про що видано відповідне свідоцтво про право власності на житло від 03.02.1999 року відкритим акціонерним товариством «Дніпроводбуд». В даному свідоцтві про право власності на житло зазначено, що ними на праві спільної сумісної власності належить дана квартира на підставі розпорядження від 09.11.1997 року за №9 і дане свідоцтво зареєстроване в Новомосковському БТІ за реєстровим номером 2047-7. Крім того, спірна квартира приватизована на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Як встановлено у судовому засіданні, видане позивачам 03.02.1999 року свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] ними було втрачене при незрозумілих обставинах, проте у них залишилася ксерокопія свідоцтва на право власності на житло, а в питанні про видачу дублікату правовстановлювального документу, відповідачем відмовлено і рекомендовано звернутися до суду з цього приводу. Крім того, відмовлено в державній реєстрації належної позивачам квартири, державним реєстратором прав на нерухоме майно Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про що видано відповідне рішення. Статтею 392 Цивільного Кодексу України передбачено, що власник майна може подавати позов про визнання за ним права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншими особами, а також в випадку втрати ним документу, що посвідчує його право власності. Відсутність у позивачів оригіналу та належним чином виданого дублікату свідоцтва на право власності на житло, яке було видане їм 03.02.1999 року, не дає можливості їм користуватися та розпоряджатись своїм майном (квартирою) за власним розсудом, а також здійснювати по відношенню до нього любих законних дій. Крім того, відсутність правовстановлювального документу на майно (квартиру) може привести до порушення або невизнання права власності [PERSON] та [PERSON] іншими особами. Відповідно до ст. 325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Так, позивачі є єдиними власником житлової квартири, тому визнання за ним права власності не порушить прав будь-яких фізичних або юридичних осіб. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Сторони та їх представники у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.05.2014 року ухваленого по цивільній справі №2-175/1271/14-ц визнано за [PERSON] право власності на 52/100 частини домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. Проте, рішенням Реєстраційної служби управління юстиції Дніпропетровського району Дніпропетровської області №14726482 від 28.07.2014 року позивачці відмовлено в державній реєстрації права власності на вищевказану частину житлового будинку, оскільки відповідач [PERSON] у 1988 році за договором купівлі-продажу придбав 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS], однак в договорі купівлі-продажу дана обставина не відображено належним чином, і сторони фактично є власниками майна, що знаходиться у спільній частковій власності, але без реального поділу (виділення) часток в натурі. Таким чином, між позивачкою та відповідачем фактично відсутній будь-який спор, оскільки кожен з них користується своєю частиною загального майна. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 12.03.2009 року техніком КП Дніпропетровського району «БТІ» проведений розрахунок часток будинку по фактичному користуванню, згідно якого [PERSON] належить 52/100 частини будинку «А» з прибудовою «а» (коридор 1-І, кухня 1-1, кімната 1-2), сараї «Б», «Г», «Д», вбиральня «В», навіс «Є», огорожа №1,2,5, а [PERSON], в свою чергу, належить 48/100 частини будинку «А» з прибудовою «а1» (кімната 1-3, кімната 1-4, кухня 1-5, коридор 1-6), огорожа №3,4. У зв'язку з тим, що право власності [PERSON] не зареєстровано відповідно до вимог норм чинного законодавства, то вона позбавлена можливості укласти нотаріально-посвідчений договір про виділення в натурі її частки з нерухомого спільного майна, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом на підставі ст. 364 ЦК України, якою передбачено, що кожен зі співвласників спільної часткової власності має право на виділу натурі частки, що є у спільній частковій власності. За неможливості такого виділу у зв'язку з неподільністю речі (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу) співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності законних прав позивачки на вищезазначену частину майна, а її позовні вимоги не суперечать чинному законодавству і не порушують прав третіх осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 грн., сплачені нею при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Сторони та їх представники у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Встановлено, що 22 грудня 1999 року згідно Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року №15/92, виконавчим комітетом Підгородненської міської ради винесено рішенням №284, яким [PERSON], як члену садового товариства «Тюльпан», безкоштовно було передано у приватну власність та постійне користування земельну ділянку на території товариства, для садівництва, загальною площею 0,10 га. З метою реєстрації свого права власності на земельну ділянку, [PERSON] звернувся до районної державної адміністрації із заявою про дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, на що у відповідності до п.3 «Порядку безоплатного оформлення та видачі громадянам України державних актів про право власності на земельні ділянки», затвердженого постановою КМУ від 05.08.2009 року №844, на підставі витягу з виконкому Підгородненської міської ради від 22.12.1999 р. №284,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Сторони та їх представники у судове засідання не зявилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] звернувся до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4,14 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1221486800:01:019:0029 та на житловий будинок, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Балівка, вул. Українська, буд. №3, після смерті [PERSON], 15 жовтня 1319 року народження, яка померла 04 червня 2011 року, яка мешкала за вищевказаною адресою. Так, спадкова справа за №51935562 (номер у нотаріуса 512/2011) була відкрита за заявою позивача 03.11.2011 року в рамках якої державним нотаріусом видала позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, але було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок №3 по вул. Українській №3 в с. Балівка. Так, у [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 серпня 2016 року зазначено, що свідоцтво про право власності на житловий будинок видане на ім'я [PERSON], а не на ім'я [PERSON] та немає підпису посадової особи Виконавчого комітету Дніпропетровської районної ради народних депутатів. У довідці Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» від 05.08.2016 р. за №1018 про реєстрацію права власності на вищевказаний житловий будинок зазначено ім'я [PERSON]. Як встановлено у судовому засіданні, в радянські часи мешканці сіл не мали ніяких документів і у відомостях Балівської сільської ради та КСП «Перемога» помилково ім'я [PERSON] було змінено на [PERSON]. Про це також свідчить довідка Державного архіву Дніпропетровської області за №Т-189 від 30.08.1999 року, яка надіслана за адресою: с Балівка, вул. Українська буд. №3 на ім'я [PERSON], де зазначено, що [PERSON] (так в документах) Григорівна, [INFO] працювала в м. Ратіборг у період 1942-1945 р, тому [PERSON] була змушена звернутись в суд, який 11 грудня 2000 року вирішив, що довідка Державного архіву Дніпропетровської області за №Т-189 від 30.08.1999 р. на ім'я [PERSON] належить [PERSON]. Разом з тим, свідоцтво про право власності на житловій будинок за адресою: с. Балівка, вул. Українська буд. №3 було видано [PERSON] (в свідоцтві зазначено ім'я [PERSON]) на підставі рішення виконкому Дніпропетровської районної ради народних депутатів №144 від 29.04.1992 року, яке затвердило рішення виконкому Балівської сільської ради народних депутатів від 15.04.1992 року та дані рішення були прийняті

Outcome: approved