Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом, який був згодом уточнений, до [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який був правонаступником АКБ «Тас-Комерцбанк» та факторинговою компанією «Вектор Плюс» був укладений договір факторингу, відповідно до п. 2.1, 2.2 якого [PERSON] відступив свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу яких належить Банку на підставі кредитних договорів. Того ж дня, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, згідно якого ТОВ «ФК «Вектор плюс» відступає Фактору - ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права на вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками. Внаслідок укладення цих договорів відбулась зміна кредитора за договором № 0705/0108/57-002, який було укладено 15.01.2008 року, і позичальником за яким є [PERSON] Також ТОВ «Кредитні ініціативи» посилалось на ту обставину, що 15 січня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 0705/0108/57-002-Р-1 з ВАТ «Сведбанк». Тому, оскільки [PERSON] своїх зобовязань перед кредитором не виконав, в результаті чого, з урахуванням рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30.11.2011 року, має заборгованість в розмірі 609432,93 грн., з яких 336509,97 грн. відсотки за користування кредитом, 272922,96 грн. пеня, просило стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] вищевказані грошові кошти. 15.11.2016 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», в якому просила визнати припиненим договір поруки, оскільки вважала, що строк дії договору поруки закінчився і кредитор не звернувся до поручителя з відповідною вимогою протягом строку, встановленого законом. Представник позивача в судовому засіданні у режимі відеоконференції підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити та стягнути заборгованість, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у позові, застосувавши до спірних правовідносин строки позовної давності та наслідки спливу строків позовної давності та задовольнити зустрічний позов. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні первісного позову ТОВ «Кредитні ініціативи» необхідно відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.01.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №0705/0108/57-002 (далі Кредитний договір), відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 13300 доларів США грн., і відповідно до умов договору зобовязався в порядку та на умовах, визначених у договорі, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором та графіком погашення кредиту. Також, 15.01.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 0705/0108/57-002-Р-1, за яким остання поручилася за виконання [PERSON] зобовязань, що виникають з Кредитного договору, у тому ж розмірі, що й позичальник. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який був правонаступником АКБ «Тас-Комерцбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» був укладений договір факторингу, відповідно до п. 2. 1, 2.2 якого [PERSON] відступив свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу яких належить Банку на підставі кредитних договорів. Того ж дня, 28.11.2012 року, між ТОВ «ФК «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, згідно якого ТОВ «ФК «Вектор плюс» відступає Фактору - ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права на вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками. Внаслідок укладення цих договорів відбулась заміна кредитора за договором № 0705/0108/57-002, який було укладено 15.01.2008 року, і позичальником за яким є [PERSON] Відповідно до п.9.1. Кредитного договору, у випадку невиконання Позичальником будь-яких своїх зобов'язань за цим [PERSON] та/або умов договору іпотеки, зазначеного в п.2.1. цього [PERSON], та/або у випадку порушення Позичальником строків платежів, встановлених п.3.1., 3.3 цього [PERSON], Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а Позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому п.9.2., 9.3. цього [PERSON]. Відповідно до п. 9.3. Кредитного договору, у випадку невиконання Позичальником зазначеної у п.9.2. цього [PERSON] письмової вимоги Банку про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним у строк, визначений в п. 9.2 [PERSON] має право звернути стягнення на Предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором банку, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріусу, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договору іпотеки чи скористатися іншими видами забезпечення виконання зобов'язань за ним [PERSON] та/або пред'явивши позов у відношенні Позичальника та задовольнити свої вимоги, що випливають із цього [PERSON], з будь-якого майна Позичальника. Згідно до ч. 1 ст. 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Відповідно до ч.3 ст. 653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Бердянським міськрайонним судом Запорізької області 30.11.2011 року (цивільна справа № 2-4110/11) було прийнято рішення щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №0705/0108/57-002 від 15.01.2008 року у сумі 115\~507,56 на користь Публічного акціонерного товариства «Сведбанк». Як було встановлено при дослідженні матеріалів вищевказаної цивільної справи № 2-4110/11, яка перебувала у провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, 10.02.2010 року відповідачу [PERSON] було направлено повідомлення про зміну умов кредитного договору та Іпотечна вимога листом вих. № 24 від 10.02.2010 року. Відповідно до повідомлення вих. № 24 від 10.02.2010 року та вищевикладених умов Кредитного договору, банк повідомив [PERSON] про зміну умов договору і повідомив, що строк виконання зобовязань у повному обсязі настає після 30 днів з дня отримання [PERSON] цього повідомлення. Згідно поштового повідомлення про вручення листа, його отримано 11.02.2010 року. Тому слід вважати, що умови кредитного договору змінені та обовязок відповідача погасити кредит у повному обсязі виник зі збігом тридцяти денного терміну з дня відправлення листа, тобто 12.03.2010 року. Отже, з 12.03.2010 року строк виконання зобовязання настав, умови договору були змінені, а у Банка виникло право вимоги за Кредитним та іпотечним договором і тому саме з цієї дати, тобто з 12.03.2010 року почався перебіг строків позовної давності за цими правовідносинами і кредитор повинен був звернутися до суду з позовом до позичальника до 13.03.2013 року. Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правових акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 02.11.2016 року по справі № 6-1174цс16, встановлено, що якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15. Тобто ПАТ «Сведбанк» ще до укладення договору факторингу від 28.11.2012 року, згідно до п.9.1, 9.2., 9.3 кредитного договору змінило строк виконання зобовязання (ч. 1 ст. 653 ЦК України) та вважало його таким що настав, звернулося 01.09.2011 року до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, а позов був задоволений. Але, оскільки ПАТ «Сведбанк» 01.09.2011 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, то позовна давність за цими правовідносинами була перервана на підставі ч. 2 ст. 264 ЦК України. У такому разі, після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.4 ст. 264 ЦК України). Отже, з 02.09.2011 року почався новий трирічний відлік строків позовної давності, який сплив 03.09.2014 року. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто всі дії попереднього кредитора (Банка) так само обовязкові для нового кредитора (позивача). Таким чином, у звязку зі зміною умов кредитного договору щодо строків дії договору та строків виконання зобовязання, які набрали чинності з 11.03.2011 року, припинились правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, штрафних санкцій, оскільки відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яку у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ як джерело права, позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «ЮКОС» проти Росії»). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому позивачем поважних причин пропуску стоків позовної давності не наведено та належними доказами не підтверджено. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13.10.2016 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки був задоволений та було звернуто стягнення на предмет іпотеки\~земельну ділянку, що розташована по вул. Білоруська, 4 в м. Бердянську Запорізької області площею 0,0600 га в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Твердження позивача щодо переривання строків позовної давності не знайшли свого підтвердження, оскільки по-перше, доводи позивача спростовуються правовим висновком Верхового Суду України, який викладений у постанові від 29.03.2017 року по справі №6-1996цс16, згідно до якого переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності. По-друге, ці дії стосуються виконання іншої цивільної справи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Тому, оскільки позивач, як правонаступник ПАТ «Сведбанк» звернувся до суду тільки 08.04.2015 року, тобто зі спливом позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у позові з цих підстав. Щодо задоволення зустрічного позову суд зазначає наступне. За умовами дослідженого договору поруки, позивач, як поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання Позичальником його зобов'язань перед Банком за Кредитним договором № 0705/0108/57-002 від 15.01.2008 року (п.1 [PERSON] поруки). Згідно п. 10 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання. Сторони,

Outcome: approved