Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» 25 травня 2017 року звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення в порядку зворотної вимоги суми страхового відшкодування та судових витрат. Позивач в своїх позовних вимогах посилався на те, що 15 жовтня 2016 року [PERSON] завдано шкоду шляхом пошкодження його застрахованого автомобіля «ДЕУ» винними діями відповідача в дорожньо-транспортній пригоді, винним в цьому пошкодженні є відповідач [PERSON]. Було складено акт, є постанова суду, подія визнана страховим випадком, у [PERSON] був страховий поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а цивільно-правова відповідальність у відповідача застрахована не була, була застрахована відповідальність третьої особи як власника наземного транспортного засобу в страховій компанії ТДВ «СК «Кредо» на користь третьої особи (відповідача), яка і керувала автомобілем, що спричинив ДТП. Позивач за вимогою [PERSON] після оформлення необхідних документів виплатив суму страхового відшкодування відповідно до закону в повному обсязі в сумі 15014 грн. 42 коп. (з урахуванням збитків і витрат на послуги незалежного оцінювача автотранспортних засобів). Після виплати вказаної суми позивач звернувся до відповідача для відшкодування вказаної суми в порядку зворотної вимоги, регресу (субрегація) в розмірі 50% сплаченої суми, оскільки були такі умови страхування, але відповіді від відповідача не отримали і він вказаної суми не сплатив, до своєї страхової компанії відповідач в передбаченому законом порядку письмово не звернувся, виник спір. Представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача вказане страхове відшкодування в порядку зворотної вимоги в передбаченій законом сумі відшкодування та витрати на судовий збір, задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив; вказаним, вказаним, на думку суду, позовні вимоги фактично визнав, дійсно з його (відповідача) участю була дорожньо-транспортна пригода і його визнано винним у вказаній ДТП, шкода завдана, не заперечував проти вимог і розгляду справи без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судове засідання також не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив; вказаним, вказаним, на думку суду, не заперечував проти позовних вимог та проти розгляду справи без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаної третьої особи відповідно до ст. 169 ЦПК України. Зясувавши думку сторін і третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 15 жовтня 2016 року о 04.15 годині відповідач [PERSON], керуючи автомобілем «ДЕУ Нексія», державний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], рухався заднім ходом на перехресті вул. [PERSON] і площі Успенської в м. Дніпрі не переконався в безпечності свого маневру при зміні напрямку руху рух заднім ходом на перехресті, не вжив заходів щоб не допустити зіткнення з іншим автомобілем, порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 10.1 і 10.9 Правил дорожнього руху України, відволікся від керування своїм автомобілем, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль «ДЕУ», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався в тому ж місці по головній дорозі, в результаті чого відповідач допустив зіткнення з вказаним транспортним засобом, скоївши дорожньо-транспортну пригоду, таким чином допустивши вказане зіткнення з рухавшимся та зупинившимся позаду автомобілем «ДЕУ», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Вина відповідача в скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУПАПП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 грн., яка набрала чинності та сторонами не оскаржувалася і виконана. Внаслідок вказаної ДТП винними діями відповідача було пошкоджено автомобіль «ДЕУ», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що належить останньому. Згідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постанова Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року набрала законної сили і виконана, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце дії відповідача, а саме дії, що містять в собі склад порушення, наявність причинно-слідчого звязку між винними діями, повязаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, відповідача і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями відповідача потерпілій особі було завдано матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями відповідача, повязаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) [PERSON] було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Позивач звернувся з цим питанням до відповідача, але отримали відмову, страхове відшкодування від відповідача не отримали і зараз. В добровільному порядку питання не вирішене, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні з позовної заяви та наявних документів встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника (користувача) автомобіля «ДЕУ Нексія», державний номер [NUMBER], за збиток, заподіяний при його експлуатації, була застрахована стосовно цього автомобіля відповідно до полісу № АЕ7138184 в ТДВ СК «Кредо», але він не керував вказаним автомобілем під час скоєння вказаної ДТП та завдання шкоди, автомобілем керував відповідач і відповідно до ст. 13.2 Закону вартість вказаного полісу була зменшена на 50%. Автомобіль [PERSON] не був застрахований договором добровільного страхування наземного транспортного засобу. На виконання вказаного власник автомобіля «ДЕУ», державний номер [NUMBER], [PERSON] звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Кредо» з заявою про виплату страхового відшкодування. Враховуючи викладене та зважаючи на зібрані документи, експертне дослідження № 115807 від 23 листопада 2016 року, рахунку про оплату і акту виконаних робіт, розрахунку суми страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності та страхового акту на підставі заяви постраждалої особи позивачем платіжним дорученням № 5383 від 05 лютого 2017 року було перераховане [PERSON] вказане відшкодування в розмірі ліміту відповідальності 15014 грн. 42 коп., розрахунок цього страхового відшкодування зроблено на підставі висновку спеціаліста і калькуляції матеріального збитку, рахунку. Відповідно до ч. 2 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі. грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно статті 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Після виплати вказаного страхового відшкодування позивач отримав право вимоги до винуватця ДТП (відповідача) на підставі наступних норм законодавства: згідно ст. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи,відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до пільги, передбаченої п. 13.2 статті 13 Закону розмір страхового платежу зменшується на 50%. Вказана пільга застосовується в тому разі, якщо за кермом автомобіля винуватця ДТП був не страхувальник, в цьому випадку страхувальником є [PERSON], а за кермом був [PERSON], тобто не страхувальник. Враховуючи назване відповідачу були направлені претензії щодо добровільного відшкодування збитків, проте відповіді позивачем так і не були отриманні. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» (та ст. 993 ЦК України) до страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином відповідач, особа, що спричинила завдання збитки, зобовязана відшкодувати в порядку зворотної вимоги шкоду завдану власнику автомобіля «ДЕУ», державний номер [NUMBER]. Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним належним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями позивача, повязаними з неналежним виконанням взятих на себе обовязків відповідачу було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідача по укладанню договору страхування, полісу, завданню шкоди, страхове відшкодування виплачене вірно, відповідач не довів зворотнього, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань є припущенням. Не може суд прийняти до уваги позицію відповідача стосовно не визнання позовних вимог навіть в частині, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТДВ «Страхова компанія «Кредо» матеріальну шкоду /компенсація за виплачене страхове відшкодування, страхове відшкодування в порядку регресу/ в сумі 7507 грн. 21 коп. і витрати на судовий збір 1600 грн., а всього 9107 грн. 21 коп.. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення коштів страхового відшкодування в порядку зворотної вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, грунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved