Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого посилається на те, що 19 січня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - ПАТ «ВБР») та [PERSON] укладено кредитний договір № IKAPNKIG.2814.001, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 139586,00 грн., строком по 18 січня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом, які нараховуються щомісяця в останній робочий день поточного місяця за методом «факт/360» відповідно до чинного законодавства України. Цільове призначення (мета) кредиту: придбання автомобіля ПВА 1 2014 07.10.2014 MITSUBISHI LANSER 1.5, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . В забезпечення зобов`язань за кредитним договором № IKAPNKIG.2814.001 від 19 січня 2011 року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] укладено договір поруки № РХ029031.2815.001, відповідно до якого [PERSON] поручилася перед банком за виконання [PERSON] зобов`язань за вищевказаним кредитним договором. 06 березня 2019 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» укладено договір № 146 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог за вказаним кредитним договором, а також всіх інших пов`язаних з ним прав в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі звернення стягнення. Відповідач [PERSON] не виконав належним чином зобов`язань за кредитним договором № IKAPNKIG.2814.001 від 19 січня 2011 року, внаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої станом на 06 березня 2019 року становить 133532,41 грн., яка складається з наступного: 69633,57 грн. - основна заборгованість, 1,95 грн. - заборгованість за відсотками, 63865,38 грн. - комісія, 31,51 грн. - пеня. У зв`язку із викладеним, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № IKAPNKIG.2814.001 від 19 січня 2011 року у розмірі 133532,41 грн., яка складається з наступного: 69633,57 грн. - основна заборгованість, 1,95 грн. - заборгованість за відсотками, 63865,38 грн. - комісія, 31,51 грн. - пеня, а також судовий збір у розмірі 2002,99 грн. Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 17 березня 2020 року від представника відповідачів - адвоката Марченко О.П. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутній обґрунтований розрахунок заборгованості. Вважає, що вказані відомості мають істотне значення для вирішення даного спору, оскільки виходячи з цього можна вирішити питання щодо наявності або відсутності підстав для застосування позовної давності, яким бажає скористатися відповідач [PERSON] . Відповідач припинив сплачувати кредитну заборгованість у 2014 році. Зі спливом позовної давності до сновної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Також вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Також при розрахунку штрафних санкцій просить врахувати, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року. Крім того, посилається на те, що якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред`явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання), інститут позовної давності не застосовується, тому що право кредитора на пред`явлення вимоги до поручителя та обов`язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов`язання припинилися. Доказів направлення поручителю вимоги в шестимісячний строк з моменту початку прострочення зобов`язань за кредитним договором та звернення до суду позивач суду не надав. Таким чином, вважає позовну заяву необґрунтованою за відсутності детального розрахунку заборгованості та доказів про своєчасне вручення повідомлення про заборгованість поручителю - відповідачу [PERSON] (а.с. 71-75). Представник позивача ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився. Від представника ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» Борисова П.М. до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовну заяву підтримує та просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилися. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19 січня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] укладено кредитний договір № IKAPNKIG.2814.001, відповідно до п.п. 1.1, 2.1, 7.1 якого банк зобов`язався надати позичальнику [PERSON] кредитні кошти на строк з 19 січня 2011 року по 18 січня 2018 року включно у вигляді строкового кредиту в розмірі 139586,00 гривень зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,001% річних на суму залишку заборгованості за кредитом; щомісячної комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,9% від суми кредиту по договору щомісяця в період оплати. Загальна процентна ставка по кредиту складає 48,07%. Кредит надається позичальнику на придбання автомобіля MITSUBISHI LANSER 1.5 (а.с. 5-9). Відповідно до умов кредитного договору № № IKAPNKIG.2814.001 від 19 січня 2011 року, позичальник зобов`язався здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та комісії, та виконувати всі свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором (п. 4.2.1 кредитного договору). Згідно з п. 2.4. кредитного договору, період сплати кредиту, комісії, відсотків: з 01 по 05 число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання даного договору. При несплаті кредиту, комісії та відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими. Розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється щодня з дати списання коштів з позичкового рахунку до останнього дня місяця (включно). Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом (п. 2.7 кредитного договору). З графіку погашення кредиту встановлено, що сторони узгодили розмір щомісячного платежу - 2918,27 грн. та розмір щомісячної комісії - 1259,27 грн. (а.с. 8-9). Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі 36% річних від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. За порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк нараховує позичальнику пеню у розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення (п. 6.3 кредитного договору). Згідно з п. 7.1 кредитного договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Відповідач [PERSON] надала згоду на укладення її чоловіком - [PERSON] кредитного договору № IKAPNKIG.2814.001 від 19 січня 2011 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи письмова згода від 19 січня 2011 року (а.с. 7). На виконання п. 1.1.1. кредитного договору, ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» надало [PERSON] кредитні кошти у розмірі 139586,00 грн. на придбання автомобіля MITSUBISHI LANSER 1.5. В забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором 19 січня 2011 року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] укладено договір застави рухомого майна № ZX079500.2814.002 (а.с. 11-14). 19 січня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] укладено договір поруки № РХ029031.2815.001, відповідно до умов якого [PERSON] поручилася перед ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № IKAPNKIG.2814.001 від 19 січня 2011 року (а.с. 10). Пунктами 2, 4 договору поруки від 19 січня 2011 року № РХ029031.2815.001 передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно з п. 11 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Пунктом 12 договору поруки від 19 січня 2011 року № РХ029031.2815.001 передбачено, що «порука за цим договором припиняється після закінчення з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором» (а.с. 10). 06 березня 2019 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» укладено договір № 146 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до п. 2.1 якого ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» відступив шляхом продажу новому кредитору - ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» належні банку, а новий кредитор набув у обсязі і на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників, спадкоємців боржника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника, або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у додатку № 1 до цього договору (а.с. 15-16). З додатку № 1 до договору № 146 від 06 березня 2019 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, встановлено, що до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» перейшло право вимоги за кредитним договором № IKAPNKIG.2814.001 від 19 січня 2011 року (позичальник [PERSON] ) та договором поруки № РХ029031.2815.001 від 19 січня 2011 року (поручитель [PERSON] ) із загальним залишком заборгованості станом на 06 березня 2019 року у розмірі 133532,41 (залишок по тілу - 69633,57 грн., залишок по відсотках - 1,95 грн., залишок по комісіям - 63865,38 грн., залишок по пені - 31,51 грн.) (а.с. 17-18). Ухвалою суду від 17 березня 2020 року про витребування доказів зобов`язано позивача ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» надати у судове засідання розгорнутий розрахунок заборгованості за кредитним договором № IKAPNKIG.2814.001 від 19 січня 2011 року із зазначенням нарахувань за періодичними платежами за тілом кредиту, нарахованими та сплаченими відсотками та комісіями за користування кредитом, а також штрафними санкціями із зазначенням періодів такого нарахування за кожним платежем окремо та розміром відсоткової ставки, за якою здійснювалося нарахування відсотків та комісій (а.с. 66). На виконання ухвали суду від 17 березня 2020 року про витребування доказів 14 квітня 2020 та 25 червня 2020 року від позивача ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» надійшов розрахунок заборгованості на 06 березня 2019 року за кредитним договором № IKAPNKIG.2814.001 від 19 січня 2011 року (а.с. 97-122). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Кредитним договором № IKAPNKIG.2814.001 від 19 січня 2011 року передбачено окремі самостійні зобов`язання позичальника [PERSON] про повернення боргу щомісяця частинами. Зважаючи на те, що позичальник [PERSON] не виконав належним чином зобов`язань з повернення кредиту за кредитним договором № IKAPNKIG.2814.001 від 19 січня 2011 року, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з [PERSON] на користь ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» слід стягнути основну заборгованість за зазначеним кредитним договором у розмірі 69633,57 грн., яка виникла станом на 06 березня 2019 року. Що стосується вимог позивача про стягнення з позичальника заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 1,95 грн., суд вважає, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 1,16 грн., оскільки проценти у розмірі 1,95 грн. були нараховані за період з 20 січня 2011 року по 06 березня 2019 року, в той час коли строк кредитування закінчився 18 січня 2018 року. Приймаючи таке рішення суд виходить з такого. За ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зі змісту кредитного договору № IKAPNКIG.2814.001 від 19 січня 2011 року встановлено, що сторони домовилися, що грошові кошти банк надає позичальнику на умовах повернення, строковості, платності, а саме зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,001% річних (п. 1.1, п. 1.1.3 кредитного договору). Розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється щодня з дати списання коштів з позичкового рахунку до останнього дня місяця (включно). Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом (п. 2.7 кредитного договору) (а.с. 5). Умов, які б свідчили про те, що сторони кредитного договору обумовили сплату процентів у розмірі 0,001% річних і після закінчення терміну користування кредитом (строку кредитування), кредитний договір не містить. Таким чином, вимоги позивача про стягнення процентів після 18 січня 2018 року (закінчення строку кредитування) до 06 березня 2019 року (дата, на яку розрахована заборгованість) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 (пункти 48-55 постанови). Враховуючи наведене, позивач має право на стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 20 січня 2011 року по 18 січня 2018 року у розмірі 1,16 грн. (а.с. 97-122). В іншій частині вимог щодо стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, які нараховані за період з 19 січня 2018 року по 06 березня 2019 року, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки їх нарахування здійснювалось після закінчення строку кредитування. Щодо стягнення заборгованості за комісією у розмірі 63865,38 грн., суд дійшов наступного висновку. Відповідачі позов в цій частині не визнали, оскільки умови договору про нарахування комісії за обслуговування кредиту є нікчемними. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 видно, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Передбачивши сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, а компенсація сукупних послуг банку за рахунок позичальника, є такою, що не відповідає Закону. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 р. у справі № 234/169/15-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Таким чином, умови договору щодо комісії є нікчемними, і тому у відповідача-позичальника не виникло обов`язку сплачувати комісію, і вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по комісії за обслуговування кредиту є необґрунтованими, задоволенню не підлягають. За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню основна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 69633,57 грн. та заборгованість по відсоткам у розмірі 1,16 грн., а всього 69634,73 грн. Позовні вимоги про стягнення із позичальника [PERSON] пені, нарахованої до 14 квітня 2014 року задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другоїстатті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки. Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом. Оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування. Оскільки позовна давність до основної вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Таким чином, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування (18 січня 2018 року), то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки (пені). Аналогічні висновки були сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18). Позовні вимоги про стягнення із позичальника [PERSON] пені, нарахованої з 14 квітня 2014 року задоволенню не підлягають, оскільки пеня нарахована всупереч ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до якої забороняється на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і до цього переліку включено м. Вуглегірськ Донецької області, в якому був зареєстрований відповідач [PERSON] до 04 квітня 2015 року , та м. Бахмут Донецької області, в якому відповідач [PERSON] зареєстрований як внутрішнього переміщена особа з 04 квітня 2015 року (а.с. 38). Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором із поручителя [PERSON] , суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Вимога статті 526 ЦК України щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Пунктом 12 договору поруки від 19 січня 2011 року № РХ029031.2815.001 передбачено, що «порука за цим договором припиняється після закінчення з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором» (а.с. 10). Проаналізувавши зміст п. 12 договору поруки від 19 січня 2011 року № РХ029031.2815.001, суд дійшов висновку про те, що договором поруки фактично не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, отже в даному випадку слід керуватись положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин. Як видно з кредитного договору № IKAPNKIG.2814.001 від 19 січня 2011 та договору поруки № РХ029031.2815.001 від 19 січня 2011 року, строк кредитування та виконання основного зобов`язання становить з 19 січня 2011 року по 18 січня 2018 року (а.с. 5, 10). Доказів направлення поручителю вимоги в шестимісячний строк з моменту початку прострочення зобов`язань за кредитним договором та звернення до суду позивач суду не надав. До суду з позовом до поручителя [PERSON] позивач звернувся 05 листопада 2019 року, тобто зі спливом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, визначених ч. 4 ст. 559 ЦК України, отже порука припинилася, зважаючи на що в задоволенні позову до відповідача [PERSON] слід відмовити. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про припинення поруки та відсутність підстав для задоволення позову до [PERSON] , що узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року в цивільній справі № 554/1566/17. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, судовий збір, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача [PERSON] пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1044,52 грн.

Outcome: partial