Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2001 року. У шлюбі мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вважаючи, що фактично шлюб існує формально і не бажаючи підтримувати подружні стосунки, позивач з позовом про розірвання шлюбу звернулася до суду. У судове засідання [PERSON] не з'явилася. У телеграмі від 27 січня 2017 року позовні вимоги підтримала і просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судові засідання, призначені на 31 січня 2017 року та 14 лютого 2017 року не з'явився. Судові повістки повернулись з відміткою, що адресат за місцем реєстрації в с. Степанки Мурованокуриловецького району відсутній (а.с. 20-21). Така ж інформація стверджується і довідкою Степанківської сільської ради № 29 від 01 лютого 2017 року (а.с. 22). Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Позивач зазначила зареєстровану адресу проживання відповідача с. Степанки Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с. 2). Відповідно до інформації відділу адресно-довідкової роботи УДМС України у Вінницькій області (а.с. 19) та довідки Степанківської сільської ради № 29 від 01 лютого 2017 року (а.с. 22), відповідач зареєстрований у [ADDRESS]. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином (абзац 3 ч. 5 ст. 74 ЦПК України). Положення частини п'ятої статті 74 ЦПК України щодо зміни порядку виклику та повідомлення осіб, які беруть участь у справах, про судовий розгляд позовів і скарг без їх присутності у судових засіданнях, визнано конституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року. Судом на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити. Так, свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 7) стверджується, що сторони із 17 серпня 2001 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а свідоцтвом про народження доводиться, що сторони мають двох спільних дітей: сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8) та дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам, виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві та судовому засіданні обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач своєю безпричинною неявкою до суду проявив байдужість до існування шлюбу. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки (а.с. 22), не бажають примирення чи збереження шлюбу, суд не вбачає підстав для надання їм строку на примирення, оскільки вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб (а.с. 7), позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка [PERSON]. У заяві про визнання позову позивач просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище.

Outcome: approved