Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 2015 року, дітей не мають. Вважаючи, що фактично шлюб існує формально і не бажаючи підтримувати подружні стосунки, позивач з позовом про розірвання шлюбу звернувся до суду. Позивач у судове засідання не з'явився, у п. 2 позовної вимоги просив розгляд справи провести у його відсутності у зв'язку з віддаленістю місця проживання, позовні вимоги підтримав. Зазначив, що наполягає на розірванні шлюбу і не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 3). Відповідач у судовому засіданні позовну вимогу визнала повністю не заперечила проти розірвання шлюбу, заявляючи, що дійсно має з позивачем різні погляди на життя, бо вона заробляла гроші на сім'ю, а він в той час розважався в компаніях з алкоголем. Заявила про неможливість примирення і просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище. Одночасно не визнала вимогу про відшкодування половини судових витрат, оскільки позивач завжди дорікав їй низькою зарплатнею, то вважає, що саме він зі своїми високими статками має нести такі витрати. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити. Так, свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с 5) стверджується, що сторони із 05 вересня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Із позовної заяви та пояснень відповідача в судовому засіданні слідує, що дітей у подружжя нема. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві категорично заперечив можливість примирення, обґрунтував свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач визнала позов, ствердила про неможливість примирення і про припинення подружніх стосунків з 14 листопада 2016 року, не заперечила проти розірвання шлюбу. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, в даний проживають окремо, не бажають примирення чи збереження шлюбу, суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення, оскільки вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб (а.с. 5), відповідач при реєстрації шлюбу своє прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка [PERSON]. У судовому засіданні відповідач просила після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище, і суд не вбачає перешкод для цього. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 640 гривень судового збору (а.с. 1). Суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовної вимоги, а тому й судові витрати підлягають відшкодуванню. Позивач просить про відшкодування половини судових витрат, а тому саме в такому розмірі його вимога й підлягає задоволенню, не дивлячись на заперечення відповідача, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Outcome: approved