Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

ТОВ «ДОЗОР УКРАЇНА» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди та стягнення боргу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 26.09.2017р. на посаду монтажника GPS обладнання (код за КП 9321) було прийнято громадянина - [PERSON] , на підставі його заяви від 25.09.2017р. 26.09.2017 року з відповідачем, Товариством було укладено Договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до Акту прийому-передачі матеріальних цінностей [PERSON] прийняв наступні матеріальні цінності: 1. Сумку для інструментів; 2. Набір ключів комбінованих (8 шт.); 3. Бокорізи; 4. Пасатіжи; 5. Набір ключів імбусових; 6. Проколка електрична; 7. Канцелярський ніж; 8. Інструмент для зачистки дротів; 9. Набір біт з викруткою тріскачкою; 10. МОХА; 11. id-карта 0001938331 029, 37787 + тримач; 12. Тестер 838; 13. Набір лопаток для зняття обшивка(4 шт.); 14. Рулетка; 15. Шуруповерт електричний Li профи+зарядний пристрій+акб(2); 16. Мобільний телефон Nokia 1280 ( [NUMBER] ); 17. Ноутбук Compaq 7RJVK-MMXPM-2MYDQ-RBC7H-V9JF3+зарядний пристій; 18. Сумка для ноутбука; 19. Свердло корончате по металу maxidrill 36мм.; 20. Свердло корончате по металу maxidrill 22мм. Також, 26.09.2017 Товариством з [PERSON] було укладено договір безвідсоткової позики № 26/09/17, відповідно до якого дана особа отримала від Товариства позику в сумі 2500 грн., строком до 26.09.2018 року, а у випадку припинення трудових відносин, позичальник зобов`язаний повернути позику у день звільнення. Згідно платіжного доручення №585 товариство перерахувало [PERSON] позику в сумі 2500,00 грн. 30.10.2017р., даний працівник на роботу не вийшов, на телефон відповідати перестав. В наслідок цього, було складено акти та доповідні записки про відсутність даного працівника на роботі від 30.10.2017р.; від 06.11.2017р.; від 10.11.2017р.; від 15.11.2017р. 15.11.2017р. вказаного працівника звільнено за прогул без поважних причин, про що на його адресу також було надіслано лист та копію наказу про звільнення та запропоновано відповідачу з`явитися до Товариства для отримання трудової книжки та повернення матеріальних цінностей. Однак останній на листи та наказ не реагує, повідомив, що на роботі більше не з`явиться. Окрім того, відповідач не виконав умови договору позики та не повернув суму позики у день звільнення, яка станом на день звільнення становила 1052,36 грн. Посилаючись на наведене, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду заподіяну недостачею в сумі 8802,31 грн., борг за договором позики в сумі 1052,36 грн. та понесені судові витрати в сумі 1000,00 грн. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 26.04.2018 року відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, запропоновано відповідачу по справі надати суду відзив на позовну заяву, а позивачу відповідь на відзив, у строк, встановлений судом. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в наданий судом строк, відзив на позовну заяву та будь-яких клопотань не надав. Відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд постановив рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим, відповідно до частини п`ятої цієї ж статті, є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою ст.81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладено на сторону, яка повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Відповідно до ч.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 26.09.2017 року ТОВ «ДОЗОР УКРАЇНА» уклало Договір з [PERSON] про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до Акту прийому-передачі матеріальних цінностей [PERSON] прийняв наступні матеріальні цінності: 1. Сумку для інструментів; 2. Набір ключів комбінованих (8 шт.); 3. Бокорізи; 4. Пасатіжи; 5. Набір ключів імбусових; 6. Проколка електрична; 7. Канцелярський ніж; 8. Інструмент для зачистки дротів; 9. Набір біт з викруткою тріскачкою; 10. МОХА; 11. id-карта 0001938331 029, 37787 + тримач; 12. Тестер 838; 13. Набір лопаток для зняття обшивка(4 шт.); 14. Рулетка; 15. Шуруповерт електричний Li профи+зарядний пристрій+акб(2); 16. Мобільний телефон Nokia 1280 ( [NUMBER] ); 17. Ноутбук Compaq 7RJVK-MMXPM-2MYDQ-RBC7H-V9JF3+зарядний пристій; 18. Сумка для ноутбука; 19. Свердло корончате по металу maxidrill 36мм.; 20. Свердло корончате по металу maxidrill 22мм. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку передбачених законодавством і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними, протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до положень ст. ст. 133, 134 КЗпП України встановлена обмежена та повна матеріальна відповідальність. У відповідності до ст. 135 КЗпП України межі матеріальної відповідальності працівників за шкоду, завдану підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір, встановлюються законодавством. Згідно зі ст. 135-1 КЗпП України договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи безпосередньо пов`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. За змістом ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. На підприємствах громадського харчування (на виробництві та в буфетах) і в комісійній торгівлі розмір шкоди, заподіяної розкраданням або недостачею продукції і товарів, визначається за цінами, встановленими для продажу (реалізації) цієї продукції і товарів. Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір. За ст. 138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. За правилами ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обовязків, грошові виплати. Як вбачається з протоколу інвентаризаційної комісії від 15.11.2017 року, за результатами проведення інвентаризації, станом на 15.11.2017 року за відповідачем [PERSON] виявлено нестачу матеріальних активів на загальну суму 8802,31 грн. Отже, враховуючи, що між позивачем із відповідачем укладений договір про повну матеріальну відповідальність, суд приходить до висновку, що [PERSON] має відшкодувати матеріальну шкоду позивачеві у сумі 8802,31 грн. Окрім того, 26.09.2017 року між ТОВ «ДОЗОР УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики №26/09/17, відповідно до якого відповідач отримав позику у сумі 2500,00 грн., строком до 26.09.2018 року. Згідно п 4.2 Договору, у випадку припинення трудових відносин, позичальник зобов`язався повернути позику у день звільнення. Відповідно до наказу директора ТОВ «ДОЗОР УКРАЇНА» №65-к від 15.11.2017 року, [PERSON] звільнено з посади монтажника GPS обладнання 30.11.2017 року у зв`язку з прогулом без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавств. За змістом ст. 610 ЦКУ несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з довідки ТОВ «ДОЗОР УКРАЇНА» №089 від 19.04.2018 року, згідно даних бухгалтерського обліку за [PERSON] рахується непогашена заборгованість за Договором позики №26/09/17 від 26.09.2017 року у сумі 1052,36 грн. Оскільки відповідач у визначений Договором строк не виконав своє грошове зобов`язання та не повернув відповідачу залишок суми позики в розмірі 1052,36 грн., суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути вказану суму. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у сумі 1762,00 грн. Окрім того, відповідно до ст. 137 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у сумі 1000,00 грн., які підтверджуються рахунком-фактурою №491 від 07.09.2018 року та випискою по особовому рахунку [PERSON] .

Outcome: approved