Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 березня 2016 року і мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Вважаючи, що фактично шлюб існує формально і не бажаючи підтримувати подружні стосунки, позивач з позовом про розірвання шлюбу звернулася до суду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовну вимогу підтримала та суду пояснила, що має з відповідачем спільну дочку [PERSON], [INFO], а 11 березня 2016 року вони зареєстрували між собою шлюб. Відповідач уникав своїх обовязків перед сімєю, не надавав кошти на неї та на дочку, дозволяв собі розпоряджатися своїм вільним часом на свій власний розсуд, а тому у неї є підстави вважати, що він їй зраджує. Крім того, відповідач ображав її, дозволяв підняти на неї руку, а також погрожував суїцидом. Заперечує можливість примирення, оскільки втратила почуття любові і поваги до чоловіка. Відповідач На городняк В.О. у судовому засіданні позов визнав і пояснив, що дійсно їх шлюб дійшов до моменту, коли подальше збереження його є недоцільним. Однак зауважив, що причиною тому не його, а позивача поведінка і відношення до сімї. Так, з тих пір як вони перейшли жити в смт Муровані Курилівці, позивач перестала виконувати свої обовязки дружини: не чекала його з роботи, не годувала його, не купувала йому необхідних речей, а тому він припинив віддавати їй зарплату. Крім того, він має докази подружньої зради з боку позивача. Він категорично заперечує можливість примирення, хіба що дружина сама про це благатиме його і піде на компроміс, приставши на його умови щодо місця проживання, порядку ведення господарства і т.п. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Так, свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 4) стверджується, що сторони із 11 березня 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а свідоцтвом про народження доводиться, що вони мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам, виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві та судовому засіданні обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач визнав таку вимогу і ствердив про відсутність підстав для збереження шлюбу. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, не бажають примирення чи збереження шлюбу, із 07 березня 2017 року проживають окремо, суд не вбачає підстав для надання їм строку на примирення, оскільки вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб (а.с. 4), позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище Витюк змінила на прізвище чоловіка [PERSON]. У п. 2 позовної заяви і в судовому засіданні позивач просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище.

Outcome: approved