Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

товариство з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» звернулося з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 01.10.1996 р. ВАТ «К-ПЕМЗ» обгородив залізобетонними плитами земельну ділянку, яка перебувала у користуванні підприємства на підставі Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, що підтверджується актом прийому-передачі основних засобів від 01.10.1996 р. та інвентаризаційною карткою №1279 від 01.10.1996 р. 27.02.2008 р. рішенням сесії Кам'янець-Подільської міської ради було припинено право ВАТ «К-ПЕМЗ» на користування частиною земельної ділянки площею 4347,0 кв.м. та передано в оренду фізичній особі-підприємцю [PERSON] 08.10.2008 р. на підставі договору дарування земельної ділянки від 04.09.2008 р. власником вищезгаданої земельної ділянки став ФОП [PERSON] 20.08.2013 р. між [PERSON] та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки згідно, якого [PERSON] передав у власність [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 0,1673 га. З 01.10.1996 р. і до теперішнього часу земельна ділянка огороджена залізобетонними плитами, які є власністю ТДВ «К-ПЕМЗ» як правонаступника ВАТ «К-ПЕМЗ». В червні 2014 р. працівники підприємства за дорученням керівництва розпочали демонтаж огорожі, але з'явилися відповідачі та своїми діями не дали змоги демонтувати огорожу. Через неправомірні дії відповідачів ТДВ «К-ПЕМЗ» не може розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, тобто право власності є порушеним і підлягає захисту. Позивач просить суд винести рішення яким зобов'язати відповідачів не перешкоджати підприємству користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а саме залізобетонною огорожею. Під час розгляду справи в суді представник позивача декілька разів уточнював та збільшував позовні вимоги, остаточно в заяві про уточнення позовних вимог від 09.04.2015 р.(а.с.101-103) просить суд винести рішення яким: визнати право власності на огорожу з бетонних плит довжиною 57,2 метра, яка складається з залізобетонних плит в кількості 22 шт. та загальною вартістю 5391,1 грн., зобов'язати відповідачів не перешкоджати підприємству користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а саме залізобетонною огорожею, судові витрати покласти на відповідачів. В суді представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити. Суду представник позивача пояснив, що спірна огорожа знаходиться за адресою по [ADDRESS], за АЗС «ОККО», відповідачі мирно вирішити спір не бажають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся судовими повістками, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе справу розглянути без його участі на підставі наявних в справі доказів. Представник відповідачки [PERSON] в суді позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні. Суду представник відповідачки пояснив, що спірний забор знаходиться на належній його довірительці і [PERSON] земельній ділянці, а тому є їх власністю, представником позивача не надано належних доказів підтверджуючих право власності підприємства на спірну огорожу, просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності(а.с.96), просить суд врахувати, що позивачем не надано суду доказів підтверджуючих державну реєстрацію огорожі як об'єкта нерухомості яка є допоміжною до головної речі - майнового комплексу підприємства. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює майстром по будівництву на підприємстві, спірну огорожу з залізобетонних плит по [ADDRESS] встановлювали в 1996 р. за допомогою автокрану, тоді працював інженером-будівельником на підприємстві, після встановлення плит бухгалтерія знімала їх з нього як з матеріально-відповідальної особи і переоформляла на іншу матеріально-відповідальну особу. Свідок [PERSON] суду пояснив, що господарським способом підприємством побудовану та встановлено огорожу із залізобетонних плит в 1990 роках по [ADDRESS] від заправки «ОККО»яка там нині знаходиться біля 50 метрів потім повертає паралельно Нігинському шосе і потім повертає паралельно вулиці Чехова. Свідок [PERSON] суду пояснив, що ним було придбано земельну ділянку яку відчужив відповідачам в подальшому, огорожу не купував, а тому її відповідачам не продавав; пояснював відповідачам, що огорожа належить позивачу і з часом можуть виникнути спірні питання з відповідачем; завжди знав, що огорожа належить ПАТ «КЕМЗ». Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює на підприємстві, дійсно у підприємства на балансі перебуває спірна огорожа, йому відомо про конфлікт який мав місце під час виконання розпорядження адміністрації про демонтаж огорожі, є матеріально-відповідальною особою за огорожу біля 3-х років. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача [PERSON], свідків, вивчивши матеріали справи, матеріали Кам'янець-Подільського МВ УМВС України в Хмельницькій області до висновку № 3573, суд встановив наступне. Позивач є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод», що підтверджується витягом з статуту підприємства(а.с.85-87). В 1996 р. ВАТ «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» було огороджено залізобетонними плитами земельну ділянку яка перебувала в користуванні підприємства на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою(а.с.19-22). Згідно наказу № 188 від 30.09.1996 р. «Про введення в експлуатацію основних засобів»(а.с.62) введено в експлуатацію 01.10.1996 р. згідно акту прийомки-передачі основних засобів, з привласненням інвентарного номеру № 1279 огорожу території з/б плитами(540м) і закріплено їх за матеріально-відповідальною особою [PERSON] Після вилучення частини земельної ділянки належної підприємству Кам'янець-Подільською міською радою згідно рішення від 27.02.2008 р.(а.с.27) та послідуючих відчужень власниками земельної ділянки загальною площею 0,1673 га по [ADDRESS], 4, в м.Кам'янець-Подільський є відповідачі згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.08.2013 р. (а.с.68-69). Між сторонами в червні 2014 р. виник спір з приводу права власності та користування огорожею по [ADDRESS]. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами Кам'янець-Подільського МВ УМВС України в Хмельницькій області до висновку № 3573, копія яких приєднана до матеріалів справи). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як передбачено ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Спір між сторонами виник щодо огорожі з залізобетонних плит по [ADDRESS], 4, в м.Кам'янець-Подільський, виник в червні 2014 р., що підтверджується матеріалами Кам'янець-Подільського МВ УМВС України в Хмельницькій області до висновку № 3573, поясненнями представників сторін, а тому заява представника відповідача щодо застосування до вимог позивача позовної давності(а.с.96) задоволенню не підлягає. Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На думку суду, право власності позивача на спірну огорожу яка складається з 22 залізобетонних плит довжиною 57,2 метра загальною вартістю 5391,1 грн., яка розміщена по [ADDRESS], підтверджено в суді належними доказами, а саме: актом прийомки-передачі основних засобів від 01.10.1996 р.(а.с.3) - огорожі території з/б плитами загальною довжиною 540 м.п., копією карточки основних засобів по інв.. № 1279 на 30.09.2014 р.(а.с.5) - огорожі території з/б плитами(540 м)., копією відомості основних фондів по обліковому рахунку 1032 «Споруди» на 30.09.2014 р.(а.с.6) - огорожі території з/б плитами(540 м)., копією інвентарної відомості необоротних активів на 30.09.2014 р. по матеріально-відповідальній особі [PERSON].(а.с.9); поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду, схемою залізобетонної огорожі(а.с.104), технічною характеристикою залізобетонних плит з яких складається огорожа ТДВ «К-ПЕМЗ» по [ADDRESS](а.с.105), приєднаними до матеріалів справи фотокартками спірної огорожі(а.с.106-109). Суд критично оцінює твердження представника відповідача, що належним доказом по справі мав би слугувати витяг про реєстрацію цілісного майнового комплексу будівель та споруд позивача із зазначенням в ньому спірної огорожі. При цьому суд враховує, що відповідно до ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Оскільки спірне майно - «огорожа із залізобетонних плит», на думку суду, не відноситься до нерухомого майна так як її переміщення є можливим без її знецінення, а тому право власності на неї не підлягає державній реєстрації. З врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача визнати за ним право власності на огорожу з бетонних плит довжиною 57,2 метра, яка складається з залізобетонних плит в кількості 22 шт. та загальною вартістю 5391,1 грн., підлягає до задоволення. Ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки відповідачами чиняться перешкоди в користуванні позивачем належним йому на праві власності майном - огорожею яка складається з 22 залізобетонних плит довжиною 57,2 метра загальною вартістю 5391,1 грн., що розміщена по [ADDRESS], що підтверджується поясненнями свідка [PERSON], матеріалами Кам'янець-Подільського МВ УМВС України в Хмельницькій області до висновку № 3573, а тому вимоги позивача зобов'язати відповідачів не перешкоджати підприємству користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а саме залізобетонною огорожею підлягає до задоволення також. На підставі викладеного,

Outcome: approved