Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 01.03.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 50002882, відповідно до якого позивач зобов'язався надати відповідачу [PERSON] кредит в сумі 127231,56 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 15854,40 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля «VW», модель Polo, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1390 куб. см., рік випуску 2012, а відповідач [PERSON] зобов'язалась прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов договору. Також, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 від 28.02.2014 року, якою надано відповідачу додатковий кредит у сумі 35422,91 грн., що є еквівалентом 3311,58 доларів США на дату укладання договору з цільовим призначенням - оплата страхових платежів згідно з договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору. Відповідно до положень п.1.3.1 Загальних умов кредитування, що становлять невід'ємну частину договору, розмір платежів, що підлягають сплаті відповідачем [PERSON] у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на день укладення договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору. В подальшому відповідач [PERSON] зобов'язалась сплачувати платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених позивачем рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу за безготівковими операціями банку, зазначеного у договорі (ПАТ «Креді Агріколь Банк»). Згідно п.1.6 Умов кредитування, виконання зобов'язання відповідача [PERSON] за цим договором забезпечується заставою майна відповідно до укладеного сторонами договору застави автомобіля від 02.03.2012 року, за яким з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту відповідачем [PERSON] було передано у заставу автомобіль «VW», модель Polo, кузов № [NUMBER], об»єм двигуна 1390 куб. см., рік випуску 2012, д.н.з.[NUMBER], заставною вартістю 159039,45 грн. Сторони також домовились про надання відповідачем [PERSON] додаткових способів забезпечення виконання зобов'язань за договором у вигляді поруки третіх осіб. Поручителем відповідача [PERSON] за договором виступила відповідач [PERSON], яка підтвердила ознайомлення з умовами договору шляхом його підписання. Як зазначає позивач, з квітня 2012 року відповідач [PERSON] почала порушувати свої зобов'язання за договором щодо сплати щомісячних платежів. У зв'язку з систематичним невиконанням умов договору, 03.07.2014 року позивачем було направлено відповідачу [PERSON] вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50002882 з вимогою повернути суму кредиту. Така ж вимога 03.07.2014 року була направлена і поручителю. Зазначені вимоги направлялись відповідачам і на адресу реєстрації, і на адресу фактичного проживання, однак вони всі повернулись позивачу з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Пунктом 3.3 договору передбачено, що відповідач [PERSON] зобов'язана повернути позивачу в повному обсязі суму кредиту та додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. Якщо з будь яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення. З огляду на вищевикладене, терміном повернення суми кредиту є 01.08.2014 року. Однак, у встановлені строки відповідач [PERSON] не повернула кредит та не сплатила заборгованість, в зв'язку з чим позивач був вимушений скористатись своїм правом відповідно до умов договору і чинного законодавства та почати процедуру звернення стягнення на предмет застави у примусовому порядку, а також процес повернення заборгованості за договором відповідачем. 11.10.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М. було вчинено виконавчий напис № 1607 щодо звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог позивача за договором у розмірі 176614,67 грн. 22.10.2014 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві було відкрито виконавче провадження № 45158896 щодо примусового звернення стягнення на предмет застави на підставі вищевказаного виконавчого напису. 06.11.2014 року транспортний засіб було вилучено, що підтверджується актом опису й арешту майна від 06.11.2014 року. 26.10.2015 року на рахунок позивача відповідачем [PERSON] було перераховано 176614,67 грн. Таким чином, кошти було отримані внаслідок сплати відповідачем, а не за рахунок звернення стягнення на предмет застави. Однак, враховуючи те, що з моменту направлення вимоги відповідачу [PERSON] та моменту звернення стягнення на предмет застави минуло більше року, та те, що відповідно до умов договору сума кредиту, яка підлягає поверненню, розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу за безготівковими операціями банку, зазначеного у договорі, позивач вважає, що у відповідача [PERSON] існує заборгованість з повернення суми кредиту. Станом на 05.01.2016 року, із врахуванням коштів, які були отримані внаслідок звернення стягнення на предмет застави, сума кредиту за договором, яка підлягає поверненню, становить 5472,32 доларів США, що, за курсом ПАТ «Креді Агріколь Банк» на дату підготовки позовної заяви - 24,050 грн., складає суму 131609,29 грн. Крім того, згідно з умовами кредитного договору № 50002882 від 01.03.2012 року, процентна ставка становить 9,90 %. Виходячи з того, що сума кредиту, яка підлягає поверненню, становить 131609,29 грн., кількість днів прострочення сплати суми кредиту (строк користування кредиту) становить 65 днів (з 01.11.2015 року по 26.10.2015 року), розмір процентів за користування кредитним коштами розраховується наступним чином та становить: 131609,29 * 9,90 % * 65/360 = 2352,51 грн. Таким чином, загальна сума основного боргу зі сплати кредиту становить 133961,80 грн. Також, позивач зазначає про те, що, використавши всі можливі засоби щодо повернення заборгованості (переговори з відповідачем [PERSON], вимоги щодо сплати заборгованості, звернення стягнення на предмет застави), був змушений скористатись своїм правом відповідно до договору і чинного законодавства та розпочати процес повернення заборгованості за договором в судовому порядку. При цьому, зважаючи на характер господарської діяльності позивача та економічну спеціалізацію на ринку, позивач звернувся до спеціалізованих організацій - ТОВ «Тріплі Сі» та ТОВ «Юридична фірма «Вернер» для супроводження виконавчого провадження, пошуку транспортного засобу та для підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості відповідно до кредитного договору та представництва інтересів позивача у суді, в зв'язку з чим позивачем понесено витрати щодо залучення ТОВ «Тріплі Сі» в розмірі 14853,64 грн. та щодо залучення ТОВ ЮФ «Вернер» в розмірі 12000 грн. При цьому позивач вважає, що зазначені суми мають бути стягнуті, як реальні збитки, завдані позивачу, внаслідок неналежного виконання зобов'язань відповідачем [PERSON], оскільки наявні всі ознаки цивільно-правового правопорушення, а саме: протиправна поведінка відповідача [PERSON], яка виражалась у невиконанні умов договору; збитки, а саме витрати позивача, пов'язані з примусовим стягненням заборгованості за договором; причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача [PERSON] та збитками (саме через порушення умов договору щодо сплати щомісячних платежів позивач самостійно був змушений вчинити дії, спрямовані на спонукання відповідача [PERSON] виконати свої зобов'язання за договором, проте, такі дії не мали наслідком виконання своїх зобов'язань відповідачем [PERSON], в зв'язку з чим позивач був змушений звернутись до спеціалізованих організацій з метою супроводження процесу стягнення заборгованості в судовому порядку); вина відповідача [PERSON], яка підтверджується явним невиконанням чітких вимог закону та договору. Отже, загальний розмір збитків, завданих позивачу в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] договору, становить 26835,64 грн. Звернувшись до суду з даним позовом, позивач вважає, що на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, з відповідачів має бути стягнуто і 3 % річних в розмірі 703,11 грн. та втрати від інфляційних процесів в сумі 3553,45 грн. за період з 01.11.2015 року по 05.01.2016 року. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 165054,00 грн. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що виконання зобов'язання відповідача [PERSON] забезпечено заставою майна відповідно до укладеного між сторонами договору застави, позивач просить задовольнити його вимоги та в рахунок погашення заборгованості відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON] на загальну суму 165054,00 грн. звернути стягнення на автомобіль «VW», модель Polo, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1390 куб. см., рік випуску 2012, д.н.з.[NUMBER], згідно договору застави, шляхом його реалізації на публічних торгах відповідно до положень ЗУ «Про виконавче провадження», а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вказуючи на те, що позивач безпідставно звернувся з даним позовом до суду, оскільки його права не порушені, а відповідач [PERSON] свої зобов'язання із сплати заборгованості за кредитним договором виконала, сплативши заборгованість в повному обсязі за виконавчим написом № 1671 від 11.10.2014 року після проголошення рішення Апеляційного суду м. Києва, яким відповідачу відмовлено в задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, надавши суду письмові заперечення, в яких також просила розглядати справу за її відсутності. В своїх запереченнях відповідач [PERSON] не визнає письмові вимоги та просить відмовити в їх задоволенні, вважаючи, що даний позов пред'явлений відповідачем безпідставно, оскільки його права не порушені. Крім того, відповідач [PERSON] зазначає про те, що позивач пред'явив вимогу, звернувся із заявою про вчинення виконавчого напису 11.20.2014 року, тобто змінив строк виконання основного зобов'язання, отже, пред'явити позов до неї (відповідача [PERSON]), як поручителя, міг протягом 6 місяців, починаючи від дати порушення позивальником установленого строку для дострокового повернення. Посилаючись на викладене, відповідач [PERSON] вважає, що наявні підстави для визнання поруки припиненою. Враховуючи обставини справи та наявність письмових заперечень, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача [PERSON] Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 01.03.2012 року між ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 50002882, за умовами якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 127231, 56 грн., що еквівалентно 15854,40 доларів США за курсом КІБ ПАТ «Креді Агріколь» 8.0250 грн./долар США, строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля «VW», модель Polo, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1390 куб. см., рік випуску 2012, а відповідач [PERSON] зобов'язалась належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов договору. Сторони також домовились про надання відповідачем [PERSON] додаткових способів забезпечення виконання зобов'язань за договором у вигляді поруки третіх осіб. Поручителем відповідача [PERSON] за договором виступила відповідач [PERSON], яка підтвердила ознайомлення з умовами договору шляхом його підписання (а.с.12-17). Крім того, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 від 28.02.2014 року, якою надано відповідачу додатковий кредит у сумі 35422,91 грн., що є еквівалентом 3311,58 доларів США на дату укладання договору з цільовим призначенням - оплата страхових платежів згідно з договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору (а.с.18-14). Також, згідно п.1.6 Умов кредитування, виконання зобов'язання відповідача [PERSON] за цим договором забезпечується заставою майна відповідно до укладеного сторонами договору застави автомобіля від 02.03.2012 року, за яким з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту відповідачем [PERSON] було передано у заставу автомобіль «VW», модель Polo, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1390 куб. см., рік випуску 2012, д.н.з.[NUMBER], заставною вартістю 159039,45 грн. (а.с.25-30). Відповідно до положень п.1.3.1 Загальних умов кредитування, що становлять невід'ємну частину договору, розмір платежів, що підлягають сплаті відповідачем [PERSON] у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на день укладення договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору. В подальшому відповідач [PERSON] зобов'язалась сплачувати платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених позивачем рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу за безготівковими операціями банку, зазначеного у договорі (ПАТ «Креді Агріколь Банк»). Пунктом 3.3 договору передбачено, що відповідач [PERSON] зобов'язана повернути позивачу в повному обсязі суму кредиту та додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. Якщо з будь яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення. З огляду на вищевикладене, терміном повернення суми кредиту є 01.08.2014 року. В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] щодо повернення кредиту позивачем на її адресу та адресу відповідача [PERSON], як поручителя, було направлено вимоги (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором (а.с.31-39). В подальшому, на підставі заяви позивача 11.10.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М. було вчинено виконавчий напис № 1607 щодо звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог позивача за договором у розмірі 176614,67 грн. (а.с.40). 22.10.2014 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві було відкрито виконавче провадження № 45158896 щодо примусового звернення стягнення на предмет застави на підставі вищевказаного виконавчого напису (а.с.41-42). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24.09.2015 року відповідачу [PERSON] було відмовлено в задоволенні позову до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняка А.М., ТОВ «Порше Мобіліті», 3-я особа: Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.120-123). Після чого, 26 жовтня 2015 року відповідач [PERSON] перерахувала позивачу кошти в розмірі 176614,67 грн., відповідно до суми, визначеної у виконавчому написі приватного нотаріуса Хижняк А.М. (а.с.99). Позивач просить задовольнити його вимоги, вказуючи на те, що з моменту направлення вимоги відповідачу [PERSON] та моменту звернення стягнення на предмет застави минуло більше року, та те, що відповідно до умов договору сума кредиту, яка підлягає поверненню, розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу за безготівковими операціями банку, зазначеного у договорі, у відповідача [PERSON] й досі існує заборгованість з повернення суми кредиту. Станом на 05.01.2016 року, із врахуванням коштів, які були отримані внаслідок звернення стягнення на предмет застави, сума кредиту за договором, яка підлягає поверненню, становить еквівалент в гривні 5472,32 доларів США, що, за курсом ПАТ «Креді Агріколь Банк» на дату підготовки позовної заяви - 24,050 грн., складає 131609,29 грн. Крім того, згідно з умовами кредитного договору № 50002882 від 01.03.2012 року, процентна ставка становить 9,90 %. Виходячи з того, що сума кредиту, яка підлягає поверненню, становить 131609,29 грн., кількість днів прострочення сплати суми кредиту (строк користування кредиту) становить 65 днів (з 01.11.2015 року по 26.10.2015 року), розмір процентів за користування кредитним коштами розраховується наступним чином та становить: 131609,29 * 9,90 % * 65/360 = 2352,51 грн. Таким чином, загальна сума основного боргу зі сплати кредиту становить 133961,80 грн. Відповідачі проти даних вимог заперечували, вказуючи на те, що відповідачем [PERSON] 07.10.2015 року в повному обсязі виконано свої зобов'язання за кредитним договором, а тому права позивача не порушені. Крім того, порука відповідача [PERSON] є фактично припиненою. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Як вбачається з положень ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Статтею 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи докази по справі в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що представником позивача не доведено наявність у відповідачів заборгованості за кредитним договором, оскільки позивач скористався своїм правом погашення суми заборгованості за кредитним договором шляхом вчиненням виконавчого напису, яке відповідачем [PERSON] було виконано. А тому, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення заборгованості в розмірі 133961,80 грн. необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних, а також збитків, завданих порушенням відповідачем умов договору, то, оскільки ці вимоги є похідними від вимог про звернення стягнення, підстави для їх задоволення також відсутні. Крім того, суд вважає необхідним звернути увагу на те, що відповідно до ч.ч.1, 3 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною з ст. 79 ЦПК України, встановлений вичерпний перелік витрат, які пов'язані з розглядом судової справи. Аналізуючи вимоги позивача про відшкодування збитків, які понесені позивачем для супроводження виконавчого провадження, пошуку транспортного засобу та для підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості відповідно до кредитного договору та представництва інтересів позивача у суді, в зв'язку з чим залучено ТОВ «Тріплі Сі», якому сплачено кошти в розмірі 14853,64 грн., та залучено ТОВ ЮФ «Вернер», якому сплачено кошти в розмірі 12000 грн., суд вважає, що дані витрати не є збитками, а є витратами на правову допомогу, тобто, в даному випадку, позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову в повному обсязі. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed