Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

ТОВ «ДЯДЯ САША» подало позов до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27 серпня 2019 року між товариством та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу зернозбирального комбайну вартістю 246244 грн та жниварки зернової вартістю 71756 грн. За умовами договору позивач зобов`язався в 10-денний термін після підписання договору передати вказану техніку, а відповідач прийняти та оплатити її повну вартість до 31.12.2019 року. Позивач стверджує, що свої зобов`язання виконав в повному обсязі, однак відповідач у визначений договором строк розрахунок за придбаний товар в повному обсязі не здійснив., єдиний платіж був здійснений 14.02.2020 року у сумі 20000 грн. В зв`язку з порушенням умов договору ТОВ «ДЯДЯ САША» просило стягнути з відповідача 298000 грн залишку основної заборгованості за договором, 8145,60 грн інфляційних збитків, 8373,51 грн 3% річних та 83755,07 грн пені за порушення умов договору. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача щодо заявлених позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в направленому до суду клопотанні просив розглядати справу у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи проведено в порядку, передбаченому гл. 11 ЦПК України. Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 27 серпня 2019 року між ТОВ «ДЯДЯ САША» і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу. Відповідно до п. 1.1, 2.1 договору продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець - прийняти та оплатити комбайн зернозбиральний «John Deere 9600», 1990 року випуску, вартістю 246 244 грн, та жниварку зернову «John Deere 925F», заводський № [NUMBER] , вартістю 71 756 грн. Відповідач зобов`язався сплатити позивачу загальну вартість майна до 31.12.2019 року одним або декількома платежами. Товариство зобов`язалось передати майно [PERSON] за актом приймання-передачі протягом 10 календарних днів з моменту підписання цього договору (п. 3.1 договору). За порушення строків розрахунку, передбачених п. 2.2 договору, відповідач зобов`язався на вимогу позивача сплатити неустойку у розмірі 30% річних від розміру заборгованості за кожен день прострочення (п. 4.4 договору). Як встановлено з акту передачі-приймання майна ТОВ «ДЯДЯ САША» передало, а [PERSON] прийняв визначене у договорі купівлі-продажу майно, що засвідчив власним підписом. Згідно з прибутковим касовим ордером № 11 від 14 лютого 2020 року відповідач в цей день перерахував на рахунок позивача 20000 грн на виконання умов договору купівлі-продажу від 27.08.2019 року. З розрахунку заборгованості встановлено, що позивач станом на 04.12.2020 року нарахував відповідачу 8145,60 грн інфляційних збитків, 8375,51 грн - 3% річних та 83755,07 грн неустойки Норми права, які застосовує суд. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно зі ст. 11 та 509 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків сторін є укладення між ними договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Як визначено ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Частиною 1 ст. 662 ЦК України встановлено обов`язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар. Покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу (ч. 1 ст. 689 ЦК України). У ч. 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару; договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу; у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). У ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позиція суду щодо заявлених вимог. З`ясувавши усі обставини справи суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач отримав у власність майно за договором купівлі-продажу, однак оплату за нього у повному розмірі не провів. З наданих позивачем документів встановлено, що майно було придбане [PERSON] загальною вартістю 318 000 грн, з яких фактично він повернув 20 000 грн після визначеного договором строку - 14 лютого 2021 року. Доказів повернення всієї суми боргу відповідач не надав, а отже боргове зобов`язання позивача перед відповідачем не виконане. Оскільки відповідач своєчасно не сплатив кошти за переданий товар він, у відповідності з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних. Судом досліджено розрахунок позивача, його правильність не викликає сумніву, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України в тому розмірі, що просить позивач. Крім підтвердження факту нарахування інфляційних втрат та 3% річних, позивачем також підтверджено порядок і розмір нарахування пені, а тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення і в цій частині. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved