Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

сторони в шлюбі з 18.10.2013р., мають доньку [PERSON] , [INFO] 27.05.2019р. [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він не поважав її як дружину, влаштовував сварки та скандали, інше, у вересні 2015р. покинув її, сім`я розпалась, просила розірвати шлюб. В суді позивачка [PERSON] позов підтримала, пояснила, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він не поважав її як дружину, сварився з нею та ображав її, що спроби налагодити сімейні стосунки позитивного результату не дали, тому з 20.10.2016р. припинили подружні стосунки, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, вони втратила до відповідача почуття любові, примирення між ними не можливе, настоює на розірванні шлюбу. Від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась. Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належно (а.с.23). Оскільки відповідач, будучи належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, а позивачка не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі, суд, з огляду на положення ст. 280 ЦПК України, приходить висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Із пояснень позивачки, із свідоцтва про шлюб і копії свідоцтва про народження убачається, що сторони в шлюбі з 18.10.2013р., мають доньку [PERSON] , [INFO] , з 20.10.2016р. припинили подружні стосунки, проживають окремо. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] , як видно із її пояснень у суді, заперечує можливість примирення із відповідачем, настоює на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] на виклики до суду не реагує, що з урахуванням вищенаведеного, суд розцінює як його небажання до налагодження чи відновлення сімейних стосунків із позивачкою. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку порушуватиме права позивачки, а отже, суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов.

Outcome: approved