Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.03.2016 року і від спільного подружнього життя дітей не мають. [PERSON] , через свого представника, 03.03.2020 року звернувся з позовом в суд про розірвання шлюбу між ним та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння. Протягом тривалого часу вони проживають окремо один від одного, не підтримують сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Зазначив, що їхня сім`я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим та недоцільним. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.03.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Суд, вважав за можливе розглядати справу на підставі наявних матеріалів за відсутності позивача та відповідача, кожен з яких подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 09.03.2016 року у виконавчому комітеті Винниківської міської ради м. Львів Львівської області, актовий запис №4 (а.с.9). Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства та припинили сімейні стосунки. Враховуючи те, що позов поданий ще в березні 2020 року, проте з того часу подружжя не примирилося, не налагодило свої сімейні відносини, суд вважає, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків нема. Суд приймає до уваги позицію відповідача про визнання позову і її бажання розірвати шлюб. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї неможливе, тому суд дійшов до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо стягнення з неї судового збору, у зв`язку з ти, що позивач сам залишив сім`ю та пішов до іншої жінки, оскільки згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Відповідно до ч.1ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, при поданні позову позивачем сплачено 840.80 грн. судового збору (а.с.1), а тому [PERSON] слід повернути з державного бюджету 420,40 грн. (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову), та на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 420,40 грн. судового збору (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову).

Outcome: approved