Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Плюс» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків. Свій позов обґрунтовує тим, що [PERSON] знаходився в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Плюс» з 01 квітня 2010 року по 23 травня 2017 року та з 01 квітня 2013 року працював механізатором. 08.07.2016 року між сторонами укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Під час виконання трудових обовязківквітень-травень 2017 року відповідач в робочий час здійснив неякісне налаштування сівалки Гаспардо та сівалкою Амазоне ED агрегатованою з трактором Ландінні, з порушенням технології вирощування сільськогосподарських культур, що призвело до нерівномірних (недружніх) сходів соняшника (поле №3) та кукурудзи (поле №15), а також відсутність сходів соняшника (поле №2), у звязку з не внесенням посівного матеріалу до ґрунту при посіві, що сталося з вини механізатора [PERSON]. Оскільки відповідачем добровільно збитки не відшкодовано, просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача шкоду, завдану ним під час неналежного виконання трудових обов'язків, в сумі 125413,36 грн. та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заперечила проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позовні вимоги наведені в позовній заяві є необґрунтованими та безпідставними. Позивач не надав доказів на те що, не належно відбулося сходження соняшника та кукурудзи, доказів про те що саме відповідач працював на вказаних полях позивача, адже як зазначає представник на вказаних полях працював інший тракторист, посадова інструкція яку наводить позивач в позовній заяві не є доказом, адже відповідач не знайомився з нею. [PERSON] не здійснював жодних посівних робіт. В цілому позивачем позовні вимоги не підтвердженні, акти які надані як докази не мають номерів. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що у період з 01 квітня 2010 року по 23 травня 2017 року та з 01 квітня 2013 року [PERSON] знаходився в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Плюс» та працював механізатором. Між ТОВ «[PERSON] Плюс» та [PERSON] 08.07.2016 укладений Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, що підтверджено відповідним договором (а.с. 20). За змістом ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до положень ст.136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. До завдань та обовязків відповідача відповідно до Посадової інструкції Тракториста (механізатора) сільськогосподарського виробництва, входило виконання робіт по оранці, культивації, боронування, посіву, підживлення, збирання зернових та інші сільськогосподарську роботи, згідно вимог агротехніки, технології та культури виробництва, а згідно п.2 розділу ІІ цієї ж Посадової інструкції, перед початком та закінченням робіт, Відповідач зобовязаний перевіряти технічний стан машино-тракторних (сільськогосподарських, меліоративних) агрегатів і механізмів та комплектувати машино-тракторні агрегати, здійснювати налагодження машино-тракторних механізмів для якісного виконання сільськогосподарських робіт. Окрім цього, згідно п.6 розділу ІV «Відповідальність» Посадової інструкції, тракторист (механізатор) сільськогосподарського виробництва несе повну матеріальну відповідальність за завдання матеріального збитку товариству в межах, встановлених чинним адміністративним, кримінальним та цивільним законодавством. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність, за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Статтею 135-1 КЗпП України передбачено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» передбачено, що у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від\~\~притягнення\~\~працівника\~\~до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода\~\~підприємству, установі, організації. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками» передбачено, що суди повинні мати на увазі, що відповідно до п.5 ст.134 КЗпП працівник несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. На підставі згаданого закону матеріальну відповідальність в повному розмірі несуть також працівники сільськогосподарських підприємств, які займаються виробництвом сільськогосподарської продукції, за шкоду, заподіяну недостачею, умисним знищенням, умисним зіпсуттям цієї продукції. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року №447/24, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено з особами, які виконують роботи з приймання на зберігання, обробки, зберігання та відпуску матеріальних цінностей. В ході судового розгляду встановлено, що посада, яку обіймав відповідач належить до категорії працівників, з якими згідно з статті 135-1 КЗпП України може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, а тому відповідно між сторонами було укладено такий договір. Відповідно до ч. 4 ст. 135-3 КЗпП України законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір. Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Враховуючи викладене представником відповідача відзиву на позовну заяву суду не надано, обґрунтування представника щодо необґрунтованості та безпідставності позовних вимог є безпідставними, оскільки суд бере до уваги норми ст. ст. 76, 89 ЦПК України за якими, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Таким чином, судом встановлено, що відповідач, під час виконання своїх трудових обовязків, здійснив неякісне налаштування сівалки Гаспардо та сівалки Амазоне ED агрегатованою з трактором Ландінні, з порушенням технології вирощування культур, та не вніс посівний матеріал до ґрунту при посіві, чим порушив технологію посіву сільськогосподарських культур, тобто обовязки передбачені посадовою інструкцією. Що в свою чергу призвело до знищення (зіпсуття) посівного матеріалу (насіння кукурудзи та соняшнику), а також міндобрив та паливно-мастильні матеріали, які були йому передані для виробництва сільськогосподарської продукції, чим завдав ТОВ «[PERSON] Плюс» майнову шкоду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. \~\~За таких обставин, суд вважає за необхідне на підставі ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачену судові витрати в справі у сумі 1881 грн. 21 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved