Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Сторони та їх представники у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] (Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видано відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції [INFO]), який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Так, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,0450 га на садовий будинок [ADDRESS], розташованого на території Підгороднегнської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Як встановлено у судовому засіданні, спадкодавець за життя склав заповіт, посвідчений 03 березня 1998 року Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою Р.№1-1021, яким все належне йому майно заповідав своїй дружині [PERSON] (свідоцтво про одруження серії [NUMBER]), яка прийняла спадщину після смерті чоловіка шляхом подачі заяви в нотаріальну контору в шестимісячний термін встановлений законом, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі виданий 11 червня 2014 року (спадкова справа №350/2014) та про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, видано нотаріальною конторою 10 грудня 2014 року за реєстровий номер 6-1327. Зокрема визначено, що спадкодавець [PERSON] за життя приватизував земельну ділянку площею 0,0450 га на території садового товариства «Черешня» Підгородненської міської ради та одержав Державний акт на право приватної власності на землю Серії ДП ДН №008161, виданий головою Підгородненської міської ради 07 жовтня 1996 року зареєстрований в книзі записів державних актів на землю за №8513. Що стосується садового будинку, розташованого на вказаній приватизованій земельній ділянці, то спадкодавець за життя не одержав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, у зв'язку з чим на момент його смерті відсутній документ, що підтверджує його право власності на вказане нерухоме майно, тому з даної причини державний нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний садовий будинок. Той факт, що померлому [PERSON] правомірно належав садовий будинок з господарськими будівлями підтверджується довідкою садового товариства, виданої 23 листопада 2009 року головою товариства Талавиря О.М. про членство [PERSON] в садовому товаристві «Черешня», а також Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку [ADDRESS] Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, на якій розташований спірний садовий будинок. Крім того, в державному акті на право приватної власності на земельну ділянку Серії ДП (ДН) №008161, виданого спадкодавцю 07 жовтня 1996 року, головою Підгородненської міської ради Дніпропетровського району, вказано, що під будівлями знаходиться 0,012 га земельної ділянки. Також встановлено, що [PERSON] у 1990 році, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із позивачкою, на зазначеній земельній ділянці збудував садовий будинок з господарськими будівлями і спорудами, та як вбачається з матеріалів справи, згідно технічного паспорту станом на 04 липня 2014 рік на земельній ділянці розташовані наступні споруди: А-1 - садовий будинок, загальною площею 30,3 кв.м; а - ганок, площею 0,9 кв.м; Б-2 - літня кухня, площею 18,1 кв.м; б - тераса, площею 15,3 кв.м; б1 над В,Г - тераса, площею 5,6 кв.м; б2 - сходи, площею 3,0 кв.м; В - убиральня, площею 1,8 кв.м; Г - душ, площею 3,7 кв.м; №1-3,І,ІІ - споруди (ворота, огорожа, замощення). У свою чергу, садовий будинок (А-1) складається з таких приміщень: коридору, площею 9,9 кв.м; кімнати, площею 10,7 кв.м; кімнати, площею 9,7 кв.м. Відповідно до ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки, яким був [PERSON], мав право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди на інше нерухоме майно. Таким чином, згідно ст. 1218 ЦК України всі права та обов'язки спадкодавця перейшли до його спадкоємця - [PERSON] На підставі ч.1 ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом». Частиною 1 ст. 331 ЦК України «право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом», Також, ч.1 ст. 374 ЦК України «Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно ч.5 ст. 376 ЦК України «На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб». Відповідно до п.1 Наказу Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. №7/5 до 01 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності Законом України від 11.02.2010р. № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключення до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Стаття 376 ЦК України передбачає можливість визнання права власності для власника об'єкта самочинного будівництва. Стаття 16 ЦК України встановлює, що захист прав та інтересів може бути здійснено шляхом визнання права. Частинами 1, 2 ст. З 5 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється, зокрема, за заповітом. Цивільним законодавством передбачено регулювання правовідносин щодо здійснення права на спадкування. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Приписами ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Статтею 1225 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з абз. 4 п. 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус для видачі свідоцтва про право на спадщину вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт неможливості оформлення позивачем спадкових прав у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved