Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2011 року, від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулася з позовом до суду про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, через відсутність взаєморозуміння, різні характери та погляди на сімейне життя та ведення господарства. Зазначила, що між ними втрачені почуття любові, поваги та довіри, тому уже давно проживають окремо, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, тому переконана, що шлюб носить формальний характер, а подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. В підготовчому судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на мотиви такого, доповнила, що їх сім'я розпалася остаточно, з червня 2018 року проживають окремо та не ведуть спільного господарства, а з травня 2018 року не підтримують шлюбних стосунків. Просить не надавати сторонам строку для примирення та позов задовольнити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав, про що подав письмову заяву, крім того, підтвердив факти наведені позивачем, вважає, що шлюб припинено, подальше спільне життя неможливе. Просить не надавати строку для примирення та позов задовольнити. За таких обставин, оскільки відповідач визнала позов, відповідно до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони зареєстрували шлюб 11.11.2011 р. у Сихівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 306 (а.с. 3), в якому мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Також встановлено, що з червня 2018 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, припинили сімейні стосунки. Позивач примирення вважає неможливим та наполягає на розірванні шлюбу. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає. Суд приймає до уваги позицію відповідача про визнання позову і його бажання розірвати шлюб. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати.

Outcome: approved