Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Сторони та їх представники у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є членом садового товариства «Васильок», що знаходиться на території с. Олександрівка, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. Йому на праві приватної власності в даному садовому товаристві належить земельна ділянка за [NUMBER], площа якої становить 0,0620 га з цільовим призначення - для ведення садівництва. На дану земельну ділянку на його ім'я 24 листопада 1997 року, на підставі рішення виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за №59 від 16.06.1997 року, був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП ДИ №015448, зареєстрованого в книзі записів державних актів на земельні ділянки за №326. Вказані обставини також підтверджуються листом від 14.06.2011 року за №3981, виданим відділом Держкомзему у Дніпропетровському району Дніпропетровської області, в якому вказано, що на ім'я позивача в Книзі записів державних актів на право власності на земельну ділянку зареєстрованій вищевказаний Державний акт на право власності на земельну ділянку. Проте, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у виданому Державному акті в прізвищі позивач була допущена помилка, а саме замість правильного прізвища «[PERSON]» було вказано «[PERSON]», що підтверджуються листом за №2534 від 09.04.2011 року, виданого на ім'я позивача відділом Держкомзему у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, де вказано, що в державному акті на право власності на земельну ділянку серія ДП ДН №015448, зареєстрованому 24.11.1997 року за №326, правильно вважати запис «[PERSON]» згідно паспорта серія [NUMBER] У зв'язку з цим, 03.11.2011 року згідно Акту про анулювання Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП ДН №015448 від 24.11.1997 року, виданого на ім'я [PERSON] анульовано, а новий державний акт позивачем так і не отримано. Відповідно до чинного законодавства з 01.01.2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються, а тому Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі не має повноважень щодо внесення змін в Державний акт на право приватної власності та видачу дублікатів, а також на видачу нових державних актів. З 01.01.2013 року повноваження Держземагенства в частині державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельні ділянки також припиняються. Тобто за Держземагенством залишається функція державної реєстрації земельної ділянки як об'єкта нерухомості в Державному земельному кадастрі, а новостворена Державна реєстраційна служба «Укрдержреєстр» здійснює державну реєстрацію права власності та інших речових прав, які виникають відносно такої земельної ділянки. З 01 січня 2013 року Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі не має повноважень на видачу державного акту, у зв'язку з чим, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною 2 статті 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою. Відповідно до статті 131 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, крім іншого, шляхом: визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст. 158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Частиною 1 статті 393 Цивільного Кодексу України встановлено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, що відповідає ст.328 ЦК України. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача визнавши за ним право власності на земельну ділянку [NUMBER] в с/т «Васильок», що знаходиться на території с. Олександрівка, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області.

Outcome: approved