Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

ТОВ «Олімп» (далі - Позивач за первісним позовом) звернулося до Кам'янського районного суду Черкаської області з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що ТОВ «Олімп» є орендарем і використовує земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,62 га з кадастровим номером [NUMBER], що розташована на території Телепинської сільської ради Кам'янського району Черкаської області, і належала [PERSON] Право оренди набуто на підставі договору оренди землі від 15.08.2012 року, укладеного між [PERSON] (вона ж орендодавець) та ТОВ «Олімп» на 10 років, державна реєстрація якого була здійснена 12.12.2012 року за № 712188654002984. 13.11.2013 року на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1557 новим власником земельної ділянки став [PERSON] (далі - Відповідач 1 за первісним позовом). 25 серпня 2015 року на вказану вище земельну ділянку був укладений ще один договір оренди землі б/н між [PERSON] та Фермерським господарством «Плаксій Валентин Петрович» (далі - Відповідач 2 за первісним позовом), державну реєстрацію права оренди по якому було здійснено 25 серпня 2015 року за № 23891498. Просили суд визнати останній договір недійсним та скасувати рішення про його державну реєстрацію. В судовому засіданні представник Позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представники Відповідачів та сам Відповідач 1 за первісним позовом тривалий час до суду не з'являлись, належним чином повідомлялись про дату та час слухання по справі, проте з неповажних причин до суду не з'явились. До суду подали зустрічні позови про визнання договору, укладеного 15.08.2012 року між [PERSON] та ТОВ «Олімп», недійсним, так як [PERSON] при житті договір не підписувався та при його підписанні вона не мала здатності керувати своїми діями і не усвідомлювала їх значення. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що ТОВ «Олімп» є орендарем і використовує земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,62 га з кадастровим номером [NUMBER], що розташована на території Телепинської сільської ради Кам'янського району Черкаської області, і належала [PERSON] Право оренди набуто на підставі договору оренди землі від 15.08.2012 року, укладеного між [PERSON] (вона ж орендодавець) та ТОВ «Олімп» на 10 років, державна реєстрація якого була здійснена 12.12.2012 року за № 712188654002984. 13.11.2013 року на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1557 новим власником земельної ділянки став [PERSON]. 25 серпня 2015 року на вказану вище земельну ділянку був укладений ще один договір оренди землі б/н між [PERSON] та Фермерським господарством «Плаксій Валентин Петрович», державну реєстрацію права оренди по якому було здійснено 25 серпня 2015 року за № 23891498. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 і 6 ст. 203 ЦК України. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-99ц13 якщо в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. У п. 38 Договору між Позивачем та [PERSON] було погоджено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов та розірвання договору. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням являється перехід не тільки прав, а й обов'язків спадкодавця до спадкоємця. Як було зазначено вище, 13.11.2013 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1557 новим власником земельної ділянки став [PERSON]. У пунктах 26, 27. 29, 31, 34-37 Договору від 15.08.2012 року ТОВ «Олімп» та спадкодавець [PERSON] погодили обов'язки останньої, з яких випливає, що зміна договору або його припинення в односторонньому порядку не допускається. Такі обов'язки були і обов'язкові для [PERSON] який прийняв спадщину разом з ними. Враховуючи це, 25 серпня 2015 року в момент укладання договору оренди на спірну земельну ділянку між [PERSON] та ФГ «Плаксій Валентин Петрович» вказаними сторонами недодержані вимоги ч. 1 ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину суперечить ЦК України та Закону України «Про оренду землі», так як такий договір укладений щодо нерухомого майна, в період дії попереднього незавершеного договору щодо цієї земельної ділянки, а тому для суду існують підстави для прийняття рішення про його недійсність. Також, підлягає скасуванню і рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 23891498 від 25.08.2015 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Кам'янського районного управління юстиції Черкаської області, так як вимоги щодо цього є похідними від вимог про визнання договору недійсним та випливають із їх змісту та обставин справи. Доводи Відповідачів за первісним позовом про те, що [PERSON] при житті договір не підписувався та при його підписанні вона не мала здатності керувати своїми діями і не усвідомлювала їх значення, суд вважає такими, що не підтверджені доказами у справі. Суд неодноразово надав можливість надати Відповідачам на підтвердження своїх зустрічних вимог докази, в тому числі з винесенням ухвали суду від 24.01.2018 року та особистим роз'ясненням цього [PERSON] під час слухання справи 07 березня 2018 року, проте Відповідачі своїми правами не скористались, відповідні докази суду не надали. Суд також враховує і положення частини 1 статті 106 ЦПК України, що сторона Відповідачів не була позбавлена можливості подати суду висновки експерта, складені на їх замовлення, проте таким правом вони не скористались. Також, 24 січня 2018 року до суду надійшла заява представника Позивача за первісним позовом про застосування строків позовної давності при розгляді зустрічним позовів сторони Відповідача. Як було встановлено при розгляді справи, зустрічні позовні вимоги стосувались договору, укладеного 15.08.2012 року. Водночас, зустрічні позови були подані до суду 12 січня 2016 року. Таким чином, з часу укладання договору та подання позовів про його недійсність минуло більше трьох років. Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 3 - ч. 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Сторона Відповідачів за первісним позовом звернулись до суду із зустрічними позовами з пропуском трирічного строку позовної давності і будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску трирічного строку позовної давності, суду не надали, судом таких доказів не здобуто, та і самі вони не клопотали про поновлення пропущеного строку позовної давності. За таких обставин, зустрічні позови задоволенню не підлягає ще й у зв'язку із пропуском трирічного строку позовної давності. Таким чином, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості заявлення первісного позову, та відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовів, а тому в задоволенні останніх слід відмовити, а первісний позов необхідно задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved