Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

ТзОВ «Шинака-Україна» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свій позов мотивує тим, що 14 вересня 2016 року [PERSON] було прийнято на роботу бетонярем, що підтверджується наказом ТзОВ «Шинака-Україна» про прийняття на роботу № 115-к. 15.09.2016 року [PERSON] було відправлено у відрядження в Польщу у м. Ниса (наказ № 109-вд від 14.09.2016 року) з метою виконання будівельних робіт та видано витрати на проїзд в розмірі 600,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 1191 від 14.09.2016 року, та на відрядження в розмірі 3\~450,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 1192 від 14.09.2016 року, а також видано спецодяг по відомості на видачу матеріальних цінностей (черевики вартістю 339,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 406 від 10.04.2015 року, жилет вартістю 87,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 489 від 10.04.2015 року, каска вартістю 36,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 444 від 02.04.2015 року). Загальна вартість виданих коштів та матеріальних цінностей становить 4\~512,00 грн. Згідно доповідної головного інженера від 22.09.2016 року [PERSON] самовільно залишив місце роботи, привласнивши кошти та не здавши спецодяг. Згідно наказу № 128-к від 31.10.2016 року [PERSON] було звільнено за прогул без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України). На час подання позову [PERSON] звіту про відрядження не здав, отриманий спецодяг не повернув, даних паспорта про перетин кордону не надав, що унеможливлює проведення відповідного нарахування бухгалтерією розрахунку по даній особі щодо його відрядження, оскільки будь-яка виплата коштів повинна мати документальне обґрунтування. Тому будь-яке нарахування відрядних можливе виключно після отримання письмового звіту з підтвердженням відповідними розрахунковими документами. Враховуючи, що відповідач самовільно залишив робоче місце, не відзвітувався за витрачені кошти та не здав отримані матеріальні цінності, чим завдав матеріальних збитків підприємству, позивач просив стягнути з [PERSON] 4\~512,00 грн. завданої матеріальної шкоди та судові витрати в розмірі 1\~450,00 грн. Представником позивача в судове засідання подано заяву про зменшення розміру позовних вимог. У звязку з проведенням [PERSON] повного розрахунку по коштах та майну, які було заявлено згідно позовної заяви, представник позивача просив стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір в розмірі 1\~450,00 грн. Також просив розгляд справи проводити у відсутності представника банку та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. А тому суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 вересня 2016 року [PERSON] було прийнято на роботу бетонярем, що підтверджується наказом ТзОВ «Шинака-Україна» про прийняття на роботу № 115-к (а.с. 6). 15.09.2016 року [PERSON] було відправлено у відрядження в Польщу у м. Ниса (наказ № 109-вд від 14.09.2016 року (а.с. 7)) з метою виконання будівельних робіт та видано витрати на проїзд в розмірі 600,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 1191 від 14.09.2016 року (а.с. 12), та на відрядження в розмірі 3\~450,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 1192 від 14.09.2016 року (а.с. 12), а також видано спецодяг по відомості на видачу матеріальних цінностей (черевики вартістю 339,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 406 від 10.04.2015 року (а.с. 14), жилет вартістю 87,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 489 від 10.04.2015 року (а.с. 14), каска вартістю 36,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 444 від 02.04.2015 року (а.с. 15)). Загальна вартість виданих коштів та матеріальних цінностей становить 4\~512,00 грн. Згідно доповідної головного інженера від 22.09.2016 року [PERSON] самовільно залишив місце роботи, привласнивши кошти та не здавши спецодяг. Згідно наказу № 128-к від 31.10.2016 року [PERSON] було звільнено за прогул без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України) (а.с. 10). В судовому засіданні встановлено, що після предявлення позову до суду [PERSON] повністю погасив заборгованість. Таким чином, завдані матеріальних збитки підприємству, були повністю усунуті [PERSON]. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції № 2 від 12.06.2009 року, визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після предявлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у звязку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем. Питання відшкодування понесених ТзОВ «Шинака-Україна» судових витрат в розмірі 1\~450,00 грн. при предявленні позовної заяви до суду у даній справі залишається не вирішеним. Судові витрати [PERSON] ТзОВ «Шинака-Україна» не відшкодовані. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до \~задоволення та з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved