Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

ТОВ «Інтеркеш Україна» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з зазначеною позовною заявою мотивуючи її тим, що 16.10.2017 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» та [PERSON] був укладений кредитний договір №4-13381, згідно якого [PERSON] отримала суму грошових коштів в розмірі 5\~000 грн. зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 0,35 % щоденного нарахування, що становить 127,75 % річних, тип процентної ставки фіксований. Факт отримання грошових коштів підтверджується підписом [PERSON] на Кредитному договорі та видатковому касовому ордері від 16.10.2017 р. Позивач зазначає, що згідно кредитного договору, кредит був наданий на 12 місяців, дату повернення такого визначено до 16.10.2018 р. Зазначає, що позичальник взяті на себе зобов`язання по договору належним чином не виконала, внаслідок чого, станом на дату подання позову, має заборгованість перед товариством, в розмірі 32 872,39 грн., яка складається з наступного: 4775,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10908,29 грн. заборгованість за відсотками; 17189 грн. нарахована пеня. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Інтеркеш Україна» заборгованість за кредитним договором №4-13381 від 16.10.2017 року у розмірі 32 872,39 грн., та суму витрат на виїзд боржника за адресою прописки та проживання в розмірі 300 грн., а також судові витрати у розмірі 1921,00 грн. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.05.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з участю сторін. Згідно даної ухвали відповідачу встановлений строк не менше п`ятнадцяти днів з дня вручення йому цієї ухвали для подання відзиву на позов. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, однак в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи у його відсутності, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178ЦПК\~України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що 16.10.2017 року між позивачем ТОВ «Інтеркеш Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір №4-13381, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 5000 грн. зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 0,35 % щоденного нарахування, що становить 127,75 % річних, тип процентної ставки фіксований. Згідно п.1.2 Кредитного договору, кредит був наданий позичальнику строком на 365 календарних днів з кінцевим строком повернення кредиту 16.10.2018 року. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору та не припиняє щоденне нарахування Кредитних процентів. Факт отримання відповідачкою грошових коштів підтверджується підписом [PERSON] на Кредитному договорі та видатковому касовому ордері від 16.10.2017 р., які містяться в матеріалах справи. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно п.1.6 Кредитного договору. Нарахування відсотків за цим Договором здійснюється з урахуванням числа днів у календарному році. Кількість днів у році приймається за 365 днів. Проценти (відсотки) за користування кредитом нараховуються щодня та протягом усього строку користування кредитом. Згідно зі ст.509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що ТОВ «Інтеркеш Україна» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надало Позичальнику кредит у розмірі, встановленому Договором. Проте, [PERSON] всупереч умовам Договору, а також вимог ст.ст.509, 526, 1054ЦК\~України взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за його користування належним чином не виконує. В силу ст.610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1ст. 611 ЦК України). Згідно з ч.1 та ч. 2 ст.612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. З наданого Банком суду розрахунку слідує, що у зв`язку з порушенням Позичальником зобов`язань, станом на 30.08.2019 року вона має заборгованість за кредитним договором №4-13381 від 16.10.2017 року у розмірі 32 872,39 грн., яка складається з наступного: 4775,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10908,29 грн. заборгованість за відсотками; 17189 грн. нарахована пеня. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В статті 599\~ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно п.п.6.3 Кредитного договору невиконання (або неналежне виконання) позичальником своїх зобов`язань за даним Договором (відносно повноти та строків сплати відсотків за Кредитом та/або сплати повернення Кредиту не в повному обсязі та у разі порушення графіку погашення кредиту зазначеного в п.1.7 Позичальник сплачує пеню в розмірі 100 грн. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно до ст.629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Разом з тим, при визначенні розміру пені, що підлягає до стягнення з відповідача в розмірі 17189 грн., суд приходить до наступного. Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14, ч.3 ст.551 ЦК України, з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми, як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який в декілька разів перевищує заборгованість спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Так, з розрахунку позивача слідує, що сума пені нарахована ним на прострочення як по оплаті основного боргу та процентів, що складає 17189 грн., що більш ніж у двічі перевищує суму заборгованості за кредитом, що свідчить про явну не співмірність суми пені сумі заборгованості по кредиту. Згідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», істотними обставинами в розумінні ч. 3ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). При таких обставинах суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для застосування положень ч.3 ст.551 ЦК України та вважає за доцільне зменшити розмір пені. Тому суд,

Outcome: approved