Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Сторони та їх представники у судове засідання не з’явилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що [PERSON] ([INFO]) 11.07.1978 року зареєструвала шлюб в Кіровському відділі запису актів цивільного стану м. Дніпропетровська з [PERSON] (Свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІ-КИ №284910, актовий запис №501). 15.07.2012 року [PERSON] помер (Свідоцтво про смерть видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську реєстраційною службою Бердянського міського управління юстиції Запорізької області, серія 1-ЖС №239550, актовий запис за №987). За свого життя померлий заповіту не закладав, а тому відкрилась спадщина за законом у відповідності до ст. 1261 ЦК України. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка є його єдиним спадкоємцем за законом, що прийняла спадщину, оскільки на день смерті спадкодавця проживала разом з ним за однією адресою, а саме: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Старі Кодаки, вул. Леніна, буд. №74, тому вважається такою, що спадщину прийняла на підставі статі 1268 ЦК України, що підтверджується відповідною Довідкою за №1958 від 14.02.2008 року, виданої Новоолександрівською сільською радою, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті чоловіка на частину спадкового майна на ім’я позиваки було видане свідоцтво про право на спадщину за законом 02 серпня 2014 року, приватним нотаріусом дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] (Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на приватизовану земельну ділянку, площею 0,1581 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Старі Кодаки, вул. Леніна, №74). Крім того встановлено, що після смерті чоловіка позивачки також залишилось і спадкове майно на ? частину домоволодіння, яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Старі Кодаки, вул. Леніна, №74 та яке було придбано подружжям за спільні кошти 08.04.1998 року у [PERSON], згідно Договору купівлі-продажу, оформленого на ім’я спадкодавця і посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON].Л. за реєстровим №816. Таким чином, незважаючи на те, що договір купівлі-продажу домоволодіння оформлений на ім’я чоловіка позивачки, вона має право на його ? частину як дружина, оскільки домоволодіння придбане на сумісні кошти родини, в період зареєстрованого шлюбу та за час їх сумісного проживання, тому є сумісною власністю подружжя, що визначено нормами ст. 22 КпШС України, за таких обставин, спадкова маса складає тільки ? частину спірного домоволодіння. Проте, як вбачається з матеріалів справи, хоча право [PERSON] на спадкове майно, яке залишилося після смерті чоловіка, ніхто не оспорює, їй 02.08.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] видана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на домоволодіння а №74 по вул. Леніна в с. Старі Кодаки, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. Відмову у видачі даного документу нотаріусом мотивовано тим, що відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№296/5 від 22.02.2012 року), при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Відповідно до ч.4 ст. 334 Цивільного Кодексу України, право власності виникає з моменту державної реєстрації права власності у відповідних органах, що здійснюють таку реєстрацію. Однак, спадкодавцем за життя не було зареєстровано, у відповідному органі, який здійснює його реєстрацію, право власності на житловий будинок №74 по вул. Леніна в с. Старі Кодаки, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. Факт того, що спадкодавець не зареєстрував свій будинок, підтверджується відповідною довідкою, виданої комунальним підприємством Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації від 12.06.2014 року за №234. Відповідно до ст. ст. 182, 210 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до рекомендацій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування (лист №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року) Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно . затверджене наказом Мінюста від 07 лютого 2002 року. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, спору, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного кодексу України 2004 року. Відповідно до п.3.2 вищезазначеного листа по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі). Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо споруджено самовільно. За наявності доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно до ст. 25 ЦК України правоздатність особи (здатність мати права та обов'язки) припиняється в момент її смерті. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи, що до Позивачки перейшли права власності на житловий будинок, проте вона не має можливості оформити законодавчі документи у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом. Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Приписами ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно з абз. 4 п. 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N20/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус для видачі свідоцтва про право на спадщину вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивачки на вищезазначене спадкове майно, а її позовні вимоги не суперечать чинному законодавству і не порушують прав третіх осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved