Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивачка [PERSON] просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , [INFO] , на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2013, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що 27 листопада 2012 року вона звернулася до Стрийського міськрайонного суду Львівської області з позовною заявою про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2013 ухвалено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн щомісячно, що на даний час становить менше мінімального розміру, встановленого законом. Разом з тим, з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів потреби дитини та розмір витрат на утримання сина значно зросли. Вважає, що сплачуваний відповідачем розмір аліментів є недостатнім для належного матеріального утримання сина, що порушує права та інтереси останнього, а тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 08 лютого 2021 року головуючим у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 8/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.02.2021 позовну заяву за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 23.02.2021. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 9/. Розгляд справи по суті відбувся 02.04.2021 за відсутності сторін. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, повторно на виклик суду не з`явився, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд відповідно до ст.\~280\~ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до п. 1, 4 ч. 8 ст.\~128\~ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити частково, ухваливши заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.02.2004 /а.с. 4/. Відповідно до довідки, виданої Комунальним підприємством «Управляюча компанія «Надія», за № 283 від 27.01.2021 позивачка зареєстрована та проживає разом з сином [PERSON] , [INFO] , та дочкою [PERSON] , 2013 року народження, за адресою: [ADDRESS] /а.с. 6/. Згідно з рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2013 у справі № 1323/6760/2012 відповідач [PERSON] зобов`язаний сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 450 грн щомісячно, починаючи з 29.11.2012 і до досягнення ним повноліття /а.с. 3/. Згідно з довідкою ДП «Укроборонресурси» № 78 від 01.03.2021 позивачка [PERSON] дійсно працює в ДП «Укроборонресурси» та її дохід за період з березня 2020 року по лютий 2021 року становить 240625,57 грн /а.с. 15/. Судом встановлено, що позивачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром одержувача аліментів змінити розмір аліментів, визначений рішенням суду. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року в справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5\~ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст.\~192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд враховує, що в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями статті 192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Слід зазначити, що вищевказана правова позиція підтверджена правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17, провадження № 61-51сво19. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст. 13 «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Разом з тим, суд враховує, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі ст.\~212\~ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, а відповідач сплачує аліменти в розмірі 450 гривень щомісячно на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2013. Також судом встановлено, що позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , 2013 року народження, яка проживає разом з нею. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, відповідно до Закону України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2020\~рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року становить 2218 гривень, з 1 липня 2020 року 2318 гривень, з 1 грудня 2020 року 2395 гривень. Відповідно до Закону України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2021\~рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2021 року становить 2395 гривень, з 1 липня 2021 року 2510 гривень, з 1 грудня 2021 року 2618 гривень. Разом з тим, згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З урахуванням вищенаведеного, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд дійшов висновку, що розмір аліментів, сплачуваних відповідачем на утримання сина [PERSON] , [INFO] , враховуючи законодавчо встановлений мінімум, є очевидно недостатній, чим були б порушені права дитини. При цьому, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з того, що обов`язком щодо утримання дитини є рівною мірою як матері, так і батька, враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який не є інвалідом, участі в додаткових витратах на дитину не бере, матеріальне становище та стан здоров`я його сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого підлягають стягненню аліменти, та інші обставини, визначені ст. 182 СК України, що мають значення для справи, а також те, що на даний час змінився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку порівняно з попередніми роками та вік дитини, а відповідно зросли потреби щодо забезпечення та створення умов життя, необхідних для її гармонійного розвитку. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про збільшення розміру аліментів слід задовольнити, розмір аліментів змінити та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки саме такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення його гармонійного розвитку. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просить стягнення аліментів у збільшеному розмірі розпочати стягувати з дня подачі позову до суду. Разом з тим, згідно з п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. За таких обставин суд вважає безпідставними вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів у збільшеному розмірі з дня звернення з позовом до суду. Виконавчий лист № 1323/6760/2012, виданий відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2013, про стягнення аліментів слід відкликати. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі вищенаведеного суд дійшов переконливого висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, яким надано правову оцінку в ході розгляду справи, а тому позов [PERSON] слід задовольнити частково з урахування встановлених судом обставин. Щодо судових витрат. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів, а тому згідно з вимогами ст.\~141\~ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у сумі 908,00 грн. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: partial