Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

сторони в шлюбі з 08.10.2005р., мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . [PERSON] 16.10.2019р. звернувся із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивував тим, що подружнє життя з відповідачкою не склалось, через відсутність спільних інтересів та різні погляди на життя, тому припинили подружні стосунки, тривалий час спільно не проживають, сім`я розпалась, шлюб між ними - формальний, примирення неможливе, просив розірвати шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 16.01.2020р. представник позивача [PERSON] подав заяву у якій позов підтримав, просив про розгляд справи за відсутності його та позивача (а.с.26, 27). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причин неявки не повідомила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належно (а.с.24-25, 33-34). Оскільки відповідачка, будучи належно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, відзиву на позов не подала, а представник позивача не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі (а.с.27), суд, з огляду на положення ст. 280 ЦПК України, приходить висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Із змісту позову, із свідоцтва про шлюб і копій свідоцтва про народження убачається, що сторони в шлюбі з 08.10.2005р., мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , тривалий час не підтримують подружні стосунки і спільно не проживають. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] , як видно із змісту позову та заяви представника позивача до суду від 16.01.2020р. (а.с.26), покликається про припинення подружніх стосунків з відповідачкою та тривале відокремлене проживання, просить про розірвання шлюбу. Відповідачка [PERSON] на виклики до суду не реагує, що з урахуванням вищенаведеного, суд розцінює як її небажання до налагодження чи відновлення сімейних стосунків із позивачем. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку порушуватиме права позивача, суд задоволює позов. Відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачки в користь позивача слід стягнути 768 грн. 40 коп. судових витрат (а.с.1).

Outcome: approved