Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

ТОВ «Авентус Лізинг» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення простроченої заборгованості за договором фінансового лізингу. В обґрунтування позову зазначено, що 10 вересня 2019 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір фінансового лізингу №КВ-100919/293. Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, зокрема придбав предмет лізингу автомобіль AUDI Q7, 2008 року випуску, шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер № [NUMBER] , зареєстрований ТСЦ 8044 від 11.09.2019 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , та передав його у користування відповідачу на підставі Акту приймання-передачі від 11.09.2019 року, а лізингоодержувач зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Відповідач в свою чергу оплатив авансовий платіж та в повному обсязі здійснював оплату щомісячних лізингових платежів, але з жовтня 2019 року припинив виконувати зобов`язання по оплаті згідно договору фінансового лізингу в повному обсязі, продовжуючи незаконно експлуатувати предмет лізингу на безоплатній основі. У зв`язку з порушенням умов договору щодо своєчасної сплати лізингових платежів, а саме прострочення платежу більше 30 днів, позивачем було направлено відповідачу повідомлення про відмову (розірвання) від договору фінансового лізингу на підставі ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» та п. 8.4 Загальних умов договору, тому, як зазначено у позові, договір вважається розірваним, а предмет лізингу повернутим з фінансового лізингу з 24.04.2020 року, що підтверджується актом повернення майна з фінансового лізингу від 24.04.2020 року. При цьому, відповідно до п. 8.8 Загальних умов договору вилучення предмета лізингу, припинення (відмова від договору) не звільняє лізингоодержувача від сплати всіх нарахованих та несплачених платежів згідно з договором. Вказуючи на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо виконання умов договору, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 26.05.2020 року становить 86 764,24грн., позивач просить стягнути таку заборгованість та вирішити питання про відшкодування судових витрат. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала. Представник позивача, в судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату розгляду справи, повідомлена належним чином. 22 червня 2021 року на електронну адресу суду подала клопотання, в якому просила розгляд справи проводити у її відсутності на підставі наявних документів у справі, зазначивши, що позов підтримує повністю та не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подала. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 10 вересня 2019 року між ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» та [PERSON] був укладений договір фінансового лізингу №КВ-100919/293, за умовами якого лізингодавець зобов`язався набути у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування з правом викупу бувше у користуванні майно, найменування, марка, модель, рік випуску, характеристика, ціна постачальника, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору. Свої зобов`язання позивач своєчасно, належним чином та в повному обсязі виконав, зокрема, - придбав предмет лізингу, а саме, - автомобіль AUDI Q7, 2008 року випуску, шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер № [NUMBER] , зареєстрований ТСЦ 8044 від 11.09.2019 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] та передав його у користування відповідачу на підставі акта (видаткової накладної) прийому-передачі предмета лізингу за договором фінансового лізингу №КВ-100919/293 від 10 вересня 2019 року. Також судом установлено, відповідно до Додатку №1 до Договору фінансового лізингу №КВ-100919/293 від 10 вересня 2019 року, сторони дійшли згоди щодо внесення лізингових платежів (графік). Відповідач, оплативши авансовий платіж та наступний лізинговий платежі за графіком, припинив виконувати зобов`язання по оплаті згідно Договору фінансового лізингу в повному обсязі, порушивши взяті на себе зобов`язання щодо лізингових платежів, в зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість. Позивачем було направлено відповідачу досудову вимогу про стягнення заборгованості у розмірі 124,988,91грн. від 26.03.2020 року за вих. №АЛ-33, яка залишилася без виконання. Також судом установлено, що залишення вказаної вимоги без виконання стало підставою для направлення позивачем 24.04.2020 року за вих. №АЛ-46 відповідачу повідомлення про відмову (розірвання) договору фінансового лізингу. Згідно п. 8.2. загальних умов договору, лізингоодержувач має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір (відмовитися від договору) та вилучити предмет лізингу у випадку, зокрема коли лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) та/або інший платіж, передбачений договором та прострочення оплати становить більше 30 днів з дня настання строку платежу. Пунктом 8.4 загальних умов договору передбачено, що у разі якщо протягом 10 календарних днів з дати направлення повідомлення лізингоодержувач не усуне визначені в повідомлені порушення або не викупить предмет лізингу, лізингодавець направляє на адресу лізингоодержувача цінний лист з описом вкладення або вручає наручно повідомлення про відмову від договору та дати і місця повернення предмета лізингу лізингодавцю. Договір вважається розірваним (припиненим) на десятий календарний день з дня надіслання відповідного письмового повідомлення лізингодавцем на адресу лізингоодержувача. Таким чином, договір вважається розірваним, а предмет лізингу повернутим з фінансового лізингу з 24.04.2020 року, що підтверджується актом від 24 квітня 2020 року повернення (вилучення) майна з фінансового лізингу за договором фінансового лізингу №КВ-100919/293 від 10.09.2019 року в зв`язку з відмовою (розірванням) за ініціативою лізингодавця. Згідно даних довідки №б/н від 26.05.2020 року, [PERSON] має непогашену заборгованість в частині комісії перед ТОВ «Авентус лізинг» за договором фінансового лізингу №100919/293 від 10.09.2019 року у розмірі 50 225,95грн. Таким чином, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо сплати лізингових платежів, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 26.05.2020 року згідно розрахунку позивача становить 86 764 гривень 24 копійок, з яких: 50 225,95грн прострочена заборгованість Договором фінансового лізингу № КВ-100919/293 від 10.09.2019; 3 011,82грн нарахована пеня на загальну суму. На підставі ст. 625 ЦК України розраховано: 3% річних - у розмірі 449,00грн., штраф за дострокове припинення договору - у розмірі 33 077,47грн. Позивач, вказуючи на ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань і непогашення простроченої заборгованості за договором, що є порушенням його законних прав та інтересів, звернувся до суду за захистом таких з позовом про стягнення такої заборгованості. Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо сплати простроченої заборгованості за договором фінансового лізингу та відшкодування збитків, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що Фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Як зазначено у ч.ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно положень ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У відповідності до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання припиняються. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно положень ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право, серед іншого, відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом; вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках; стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу, що призвело до виникнення простроченої заборгованості, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. При цьому судом враховуються аргументи позивача, наведені ним в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема щодо порушення відповідачем умов договору та вимог чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів, які, на переконання суду, є належними, допустимими та достовірними в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. При цьому суд зауважує, що на день розгляду справи в суді заборгованість відповідачем не погашена, розмір такої заборгованості відповідачем не спростований та власних розрахунків з даного приводу ним не надано, а тому розрахунок позивача судом приймається, як достовірний. Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем, в свою чергу, жодних доказів відповідно до положень ст.ст. 76-81 ЦПК України на спростування позовних вимог не надано. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за договором фінансового лізингу №КВ-100919/293 від 10.09.2020 року, яка виникла станом на 26.05.2020року, у розмірі 86 764,24грн., яка складається із: 50 225,95грн. - заборгованість зі сплати лізингових платежів (винагорода лізингодавця); 449,00грн. 3%річних; 3 011,82грн. пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за увесь період прострочення; 33 077,47грн. сума штрафу у розмірі 10% від вартості предмета лізингу, за дострокове припинення договору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved