Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Сторони уклали шлюб 03.08.2000 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які на даний час проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Причиною розпаду їх сім»ї послужило те, що у них з відповідачем різні погляди на життя, різні характери, у результаті чого між ними виникали непорозуміння та сварки, які відбувалися у присутності дітей, що негативно впливає на їх психіку, погляди на життя, формування світогляду. Неодноразово вона звертала увагу чоловіка на це, але він постійно ігнорував та не реагував на її зауваження. Причиною цього є зловживання відповідачем алкогольними напоями. Протягом останніх років вони намагалися вирішити сімейні проблеми, однак жодних результатів це не дало, а навпаки їх відносини переросли в ще більш ворожі. Тобто, розлучення це єдиний для них вихід, тим більше відповідач особисто вирішив сам розірвати будь-які стосунки, пішов з помешкання де вони спільно проживали. З підстав наведених вище збереження сім»ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, тому шлюб існує формально. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Окрім того, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей, відповідач не надає, хоча зобовязаний цю допомогу надавати, чим ставить її з дітьми у скрутне матеріальне становище. В звязку з цим, вона просить стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку /доходу/, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та послалася на обставини викладені в позовній заяві, яку просить задоволити. Миритись позивач не бажає, просить шлюб розірвати. Крім того, діти перебувають на повному її утриманні, а добровільно допомогу на утримання дітей відповідач не надає, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, додатково пояснив, що дійсно між ними та позивачем виникали суперечки та непорозуміння, протягом терміну наданого судом на примирення, вживав заходів щоб помиритись з дружиною, однак це не дало жодних результатів. Проте вважає, що їхню сім»ю можна зберегти. Щодо стягнення аліментів, зазначив, що не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку /доходу/, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, зясувавши, дійсні причини позовної заяви, фактичні взаємини подружжя, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13, 81 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.\~ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 03.08.2000р., про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 210, місце реєстрації відділ реєстрації актів громадянського стану виконкому Стрийської міської ради Львівської області. Сторони протягом тривалого часу конфліктують, сімейним життям не живуть, миритись позивач не бажає, категорично настоює на розірванні шлюбу, заходи вжиті судом для примирення результатів не дали. Згідно ч.2 ст. 112 СК, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що позивач не бажає продовжувати шлюбні відносини, категорично настоює на розлученні, при таких обставинах подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам дружини, а тому шлюб слід розірвати. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, судом встановлено наступне. З свідоцтв про народження видно, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] і є сторонами по справі. Діти проживають з матір»ю, знаходяться на її повному утриманні, що підтверджується показами позивача та чого не заперечив відповідач. Відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а тому є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 183 ч. 1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров»я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та інші обставини що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів також підлягають до задоволення, оскільки з урахуванням матеріального становища відповідача, який працевлаштований, інших утриманців немає, витрачає певні кошти для особистих потреб, з нього слід стягувати в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку /доходу/, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Outcome: approved