Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 06.05.2021 року [PERSON] звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики. Предметом позову, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 26.08.2021 року, є стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики, укладеного у формі розписок від 22.03.2017 року у розмірі 677954,00 грн., яка складається з суми основного боргу 486113,12 грн. та процентів за кожний день прострочення боргу за період з 30.04.2018 по 30.04.2021 рр. 191840,88 грн. Підставою позовних вимог є те, що 22.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписок, за яким [PERSON] передав у власність позичальнику [PERSON] грошові кошти у розмірі 22970,00 доларів США, що на момент передачі складало 637911,35 грн., які відповідач зобов`язувався повернути у наступному порядку: 6300,00 доларів США до 31.05.2017 року та 16670,00 доларів США за першою вимогою. Однак у строк, обумовлений у розписці [PERSON] кошти не повернув та взятих на себе зобов`язань не виконав. 22.03.2021 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою щодо повернення йому суми позики з урахуванням процентів за користування грошовими коштами. Даний лист відповідач отримав особисто 27.03.2021 року, про що свідчить роздруківка з сайту «Укрпошти» за трек-номером поштового відправлення. Таким чином, у позасудовому порядку сторони спір не врегулювали, а тому [PERSON] звернувся до суду з метою примусового стягнення суми боргу за договором позики з [PERSON] . У ході судового розгляду справи 26.08.2021 року позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій у зв`язку з частковим виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 677954,00 грн. Явка сторін по справі: Представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] на підставі довіреності від 08.06.2021 року, зареєстрованої в реєстрі за №476, судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача\~адвокат Котлубовська\~І.В.,\~яка діє\~в інтересах\~ [PERSON] \~на підставі\~Ордеру про\~надання правової\~допомоги серії\~КС №508907, в судовому засіданні, яке було проведене в режимі відеоконференції, просила застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в частині стягнення за договором позики від 22.03.2017 року на суму 6300,00 доларів США, оскільки право вимоги за розпискою у позивача виникло з 01.06.2017 року (наступного дня після визначеного розпискою кінцевого терміну виконання відповідачем боргових зобов`язань), а позовну заяву про стягнення заборгованості [PERSON] було пред`явлено до суду 06.05.2021 року, тобто поза межами строку позовної давності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, вважає необхідним задовольнити частково позовні вимоги [PERSON] , виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 22.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписок, підписаних власноруч відповідачем, за якими позивач передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 6300 доларів США, які відповідач зобов`язувався повернути до 31.05.2017 року та 16670 доларів США, які [PERSON] зобов`язувався повернути на першу вимогу позикодавця (а.с. 5,6). Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов позики та підписано позичальником. Однак у строк, обумовлений у розписці на суму 6300 доларів США, [PERSON] кошти [PERSON] не повернув та взятих на себе зобов`язань не виконав. З метою досудового врегулювання спору позивачем 22.03.2021 року було направлено на адресу місця проживання відповідача письмовий лист-вимогу щодо належного виконання останнім взятих на себе згідно договору позики зобов`язань (а.с.7). Даний лист був вручений [PERSON] 27.03.2021 року, про що свідчить роздруківка з сайту «Укрпошти» за трек-номером поштового відправлення (а.с.9). Також, матеріали справи містять документи, які підтверджують часткове виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань по поверненню боргу позивачеві, а саме: розписку, написану власноруч [PERSON] 26.09.2018 року щодо отримання ним від [PERSON] в рахунок погашення заборгованості 600 доларів США (а.с.25); розписку, написану власноруч [PERSON] 03.05.2018 року щодо отримання ним від [PERSON] в рахунок погашення заборгованості 4700 доларів США (а.с.26); платіжне доручення №Р24А537553351А17800 від 31.12.2018 року щодо переказу відповідачем на платіжну картку позивача 4220,00 грн. (а.с.27). Ухвалою суду від 26.07.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] щодо призначення у справі судової психофізіологічної експертизи. 26.08.2021 року позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої [PERSON] з урахуванням фактично повернутих відповідачем коштів, надав суду новий розрахунок заборгованості [PERSON] , а саме: розмір основної заборгованості становить 486113,12 грн. (22970,00 доларів США-4700,00 доларів США-600,00 доларів США-152,41 долар США, які являють собою 4220,00 грн., сплачених відповідачем = 17517,59 доларів США; 17517,59 доларів США = 486113,12 грн.); розмір процентів за користування сумою позики за період з 30.04.2018 по 30.04.2021рр. становить 191840,88 грн. Тобто загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 677954,00 грн. Мотиви та застосовані норми права. Згідно\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Під час розгляду справи судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України). Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~Відповідно до Правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, наявність власноруч підписаних розписок відповідача в матеріалах справи підтверджує факт передання [PERSON] [PERSON] визначеної грошової суми в силу вимог ст. 1047 ЦК України, а також те, що між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов позики. Свої зобов`язання за договором відповідач не виконав, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на дату подання позову до суду позика повернута частково у загальному розмірі 17517,59 доларів США (4700 доларів США + 600 доларів США + 152,41 долар США, що являє собою 4220,00 грн. сплачених відповідачем на користь позивача згідно курсу НБУ станом на дату проведення платежу 31.12.2018 року). Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Разом з тим, представник відповідача [PERSON] просить застосувати позовну давність та відмовити з цих підстав у задоволенні позову в частині стягнення за борговою розпискою від 22.03.2017 року у розмірі 6300 доларів США. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В силу ч. 1 та ч. 3\~ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Встановлено, що дата повернення коштів згідно договору позики від 22.03.2017 року на суму 6300 доларів США була визначена сторонами по 31.05.2017 року, отже строк позовної давності розпочався 01.06.2017 року і закінчився 01.06.2020 року. Позовна заява про стягнення заборгованості за договором позики подана позивачем до суду 06.05.2021 року. Однак суд зазначає, що відповідач вчинив дії, які свідчать про визнання ним боргу, оскільки [PERSON] частково повертав кошти позивачу, а саме: 03.05.2018 року, 26.09.2018 року та останній раз 31.12.2018 року, а тому перебіг позовної давності переривався і повинен рахуватися саме з 31.12.2018 року. При цьому суд звертає увагу на те, що з розписок щодо погашення відповідачем заборгованості та платіжного доручення неможливо встановити в рахунок якої саме заборгованості [PERSON] здійснював її сплату: згідно розписки від 22.03.2017 року на суму 6300 доларів США чи згідно розписки від 22.03.2017 року на суму 16670 доларів США. Відповідно до\~ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. Враховуючи, що розписка [PERSON] щодо повного виконання [PERSON] грошових зобов`язань згідно розписки від 22.03.2017 року на суму 6300 доларів США відсутня, оригінал розписки від 22.03.2017 року зберігається у позивача, а документи, які підтверджують часткову сплату відповідачем заборгованості на користь позивача не містять інформації щодо якої з розписок вони повинні застосовуватися, враховуючи переривання строків позовної давності шляхом часткового та періодичного повернення боржником грошових коштів, суд не застосовує строки позовної давності. Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що договірні відносини між сторонами по справі мають місце, оригінали розписок про отримання [PERSON] позики знаходяться у позивача, розписки є дійсними, в судовому порядку не оспорювалися, борг відповідачем повернуто частково. Таким чином з [PERSON] підлягають примусовому стягненню сума основного боргу у розмірі 17517,59 доларів США, що становить 467145,07 грн. по курсу НБУ станом на дату ухвалення рішення по справі 17.09.2021 року. Щодо стягнення з відповідача процентів за користування позикою, суд зазначає наступне. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Облікова ставка встановлюється Національним банком України виключно для національної валюти. Національний банк України не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав. Тому право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України на підставі частини першої статті 1048 ЦК України може бути реалізовано, якщо позика надана у гривні. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. При цьому,проценти за користування кредитом це проценти,які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначеного в договорі та порядок виплати яких урегульовано ч. 1 статті 1048 ЦК України. Враховуючи те, що в договорі позики (розписках) від 22.03.2017 року не визначено процентів від суми позики та позика була надана у доларах США, відтак, позовна вимога [PERSON] в цій частині не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі відповідно до ст.141 ЦПК України суд зазначає наступне. Згідно п.3 ч.2 зазначеної статті ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 8863,13 грн., що підтверджується відповідною квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.1). Оскільки суд в ході розгляду справи прийшов до висновку про часткове задоволення позову,\~тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 4670,86 грн. (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 467145,07 грн. х 100% / 886312,00 грн. ціни позову = 52,70%), тобто 52,70% від суми сплаченого судового збору (52,70% х 8863,13 грн. (судовий збір, що підлягав сплаті при зверненні до суду) / 100% = 4670,86 гривень), що складає 4670,86 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення поданого позову. \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial