overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2012 року. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинилися з червня 2014 року. За період подружнього життя позивачка не цікавилася проблемами сім'ї. Подальше збереження шлюбу не можливе, оскільки вони втратили почуття взаємної любові, поваги. Позивач в судове засідання не з'явився , але надав до суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без його участі. На задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явилася, але належним чином була повідомлена. Заперечень від останньої не надходило. Майнових спорів не мають . Суд, вивчивши письмову заяву позивача, про розірвання шлюбу, надану до суду позивачем і на поляганні на задоволенні позовних вимог, вивчивши матеріали позовної заяви, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 105 ч.3, 112, 113, 114 ч.2 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 1995 року. У шлюбі мають спільну малолітню дочку. Вважаючи, що існування шлюбу є недоцільним, позивач з позовом про розірвання шлюбу 14 грудня 2017 року звернулася до суду. Провадження у справі відкрито 14 грудня 2017 року (а.с. 11). Судові засідання було призначено на 21 грудня 2017 року, 03 та 19 січня 2018 року. Позивач у судові засідання не з'являлася. 03 січня 2018 року зареєстровано заяву позивача про розгляд справи за її відсутності та про відмову від вимоги про стягнення судових витрат (а.с. 20). Відповідач у судові засідання призначені на 03 та 19 січня 2018 року, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 19, 25), не з'явився, не повідомив про причини неявки, не просив розглядати справу за його відсутності, не подав заперечення чи відзив на позов. З урахуванням думки позивача, на підставі ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи за відсутності відповідача з винесенням заочного рішення. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Так, позовні вимоги обґрунтовані тим, що шлюб існує 22 роки, але сімейне життя не складалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Кожен з них має різні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про будову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. На даний час ведення між ними спільного господарства та спільне проживання припинено, а тому подальшого сенсу у підтриманні сімейних відносин немає. Зі повторно виданого свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 5) слідує, що сторони 21 липня 1995 року зареєстрували шлюб, а свідоцтвом про народження доводиться, що вони мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Поданою до суду позовною вимогою та неявкою відповідача у судові засідання доводиться, що шлюб не має значення для сторін. У зв'язку з цим, суд також переконаний, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам встановленим законом і суспільством для такого союзу, до його подальшого збереження не прагне жодна сторона, а тому його необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 2001 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати їх шлюб, стверджуючи, що з відповідачкою сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя. З травня 2019 року остаточно припинили шлюбні відносин. На даний час спільне господарство не ведуть, між ними втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Примирення та збереження шлюбу неможливе, подальше перебування у шлюбі буде суперечити інтересам позивача. Просив шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з`явились. Подали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Просили позов задовольнити та шлюб розірвати з зазначених у позовній заяві підстав. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сім`я сторін фактично розпалась і сумісне проживання подружжя є неможливим, шлюб сторін існує формально. Подальше перебування у шлюбі сторін у справі буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім?ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 2011 року. Від цього шлюбу у сторін є одна малолітня дитина [PERSON] [INFO]. На протязі останнього року сімейне життя в подружжя не склалось. Сторони не знайшли спільного порозуміння тому фактично припинилися шлюбні відносини. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникають конфліктні ситуації. Кожен з них усвідомив, що спільне проживання разом та збереження сім'ї є вже неможливим, спільні інтереси відсутні. В судове засідання позивачка не з'явилася, проте подала заяву до суду про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав заяву до суду про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечив. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім'єю, проти чого відповідачка не заперечила, та позов визнала. Подружжя фактично подружніх відносин не підтримують, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім'ї. Сторони стали чужими один одному. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що спільне життя подружжя та збереження шлюбу стали неможливими й суперечили б інтересам подружжя, а тому формально існуючий шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 2012 року, спільних дітей не мають. Вважаючи, що фактично шлюб існує формально і не бажаючи підтримувати подружні стосунки, позивач з позовом про розірвання шлюбу звернулася до суду. У судове засідання позивач не зявилася. Разом із матеріалами позову подала заяву, у якій просила у звязку зі станом здоровя провести розгляд справи у її відсутності. Відповідач у судовому засіданні позовну вимогу визнав, ствердив, що подружні стосунки припинені понад рік тому, примирення не можливе, не заперечив проти розірвання шлюбу та відшкодування позивачу судових витрат. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Так, свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с 4) стверджується, що сторони з 21 липня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві категорично заперечила можливість примирення, обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач визнав позов, ствердив про неможливість примирення і про припинення подружніх стосунків. На підставі викладеного, суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб (а.с. 4), позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище Чухно змінила на прізвище чоловіка [PERSON]. У позовній заяві позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, отримане у шлюбі, і суд не вбачає перешкод для цього. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони\~ понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). Судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 640 гривень судового збору (а.с. 1). Суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовної вимоги, а тому й судові витрати підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1992 року. У шлюбі мають спільну малолітню дочку. Вважаючи, що існування шлюбу є недоцільним, позивач з позовом про розірвання шлюбу 13 грудня 2017 року звернулася до суду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що впродовж подружнього життя вона терпіла від чоловіка приниження, агресію, він має жорстокий характер, а тепер її терпець ввірвався і вона бажає спокою. Ні за яких обставин вона не зможе примиритися з чоловіком, у неї нема до нього ніяких почуттів. Відповідач позов визнав, суду пояснив: Впродовж подружнього життя його дружина ніде не працювала, але була доброю господинею і мамою. Три роки тому вона самостійно вирішила їхати на заробітки і з тих пір абсолютно не цікавиться ним як чоловіком. Крім того, безкінечними телефонними розмовами, скритністю, обманами дружина дає підстави підозрювати її в подружній зраді. Його дратує таке відношення до себе, він не зможе змиритися з таким в подальшому. Не заперечив проти розірвання шлюбу, якщо дружина не бажає «повернутися до нього обличчям». Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Зі свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 6) слідує, що сторони 21 листопада 1992 року зареєстрували шлюб, а свідоцтвом про народження доводиться, що вони мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Поданою до суду позовною вимогою та визнанням позову відповідачем доводиться, що шлюб уже не має значення для сторін. У звязку з цим, суд також переконаний, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, до його подальшого збереження не прагне жодна сторона, а тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у позовній заяві та суді просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1998 року і від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка звернувся з позовом у суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, покликаючись, що спільне життя у них не склалось, так як між ними не було взаєморозуміння, вони виявилися людьми з різними характерами і поглядами на життя, відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, під час яких ображає її та наносить побої, чому їх сімя розпалась і примирення між ними неможливе. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, покликаючись на мотиви такого та доповнила, що подружнє життя з відповідачем не склалося, з травня 2017 року вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин та що вона втратила до відповідача хороші почуття і помиритися з ним не бажає, переконана, що їх шлюб розпався остаточно. Просить позов задовольнити. Відповідач проти розлучення не заперечив та зазначив, що подружнє життя із позивачкою не склалося, позивачка зрадила йому у подружній вірності, більше місяця вони проживають окремо і не підтримують подружніх відносин та що він втратив до позивачки хороші почуття і помиритися з нею не бажає, переконаний, що їх шлюб розпався остаточно. Просить позов задовольнити. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Заслухавши пояснення сторін та розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки між ними вже тривалий час немає взаєморозуміння, виникали сварки, вони проживають окремо один від одного, не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, що свідчить про стійкість і тривалість конфлікту між ними. Суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не проживають разом і не підтримують сімейних відносин, втратили один до одного хороші почуття і помиритися не бажають, а тому такий шлюб слід розірвати. На утриманні сторін залишаються неповнолітня дитина. На підставі ст.ст.10, 60, 212, 215 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2009 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину- [PERSON], [INFO]. Позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя у них не склалось через нерозуміння один одного. Шлюбні відносини між сторонами фактич-но припиненні у 2012 році. Сторони не мають бажання бути разом. Спільного господарства не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу між сторонами неможливе. Позивачка вважає, що примирення та збереження шлюбу між ними неможливе. У суд позивачка направила заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність. У суд відповідач направив заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Спільне життя у сторін не склалось через нерозуміння один одного. Шлюбні відносини між сторонами фактично припиненні у 2012 році. Сторони не мають бажання бути разом. Спільного господарства не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу між сторонами неможливе. Суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу між сторонами не-можливе, шлюб носить формальний характер, а тому його необхідно розірвати. Неповнолітню дитину на подальше виховання, на думку суду, необхідно залишити з по-зивачкою. Після розірвання шлюбу залишити відповідачці прізвище - [PERSON]. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2011 року. Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Від спільного подружнього життя у сторін є син - [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що шлюб з відповідачем не склався з тієї причини, що вони з не зійшлись характерами та поглядами на життя, у зв'язку з чим між ними виникали суперечки та сварки. Відповідач зловживає алкоголем, що унеможливлює проживання сторін однією сім'єю. Постійні сварки та скандали призвели до того, що подружжя протягом останніх півтора року спільно не проживають. Переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме інтересам позивачки, які мають істотне значення. На примирення позивачка не погоджується. В судове засідання позивачка не з'явилася, проте подала заяву до суду про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України, проти чого позивачка не заперечила. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім'єю. Протягом останніх півтора року спільно не проживають подружжя фактичних шлюбних відносин не підтримує, спільно не проживає, спільного господарства не веде, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім'ї. Сторони стали чужими один одному. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що спільне життя подружжя та збереження шлюбу стали неможливими й суперечили б інтересам подружжя, а тому формально існуючий шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 2010 року. У шлюбі дітей не мають. Вважаючи, що фактично подружні стосунки припинено і зберігати шлюб є недоцільним, позивач з позовом про розірвання шлюбу звернулася до суду. У судове засідання позивач не з'явилася, у позовній заяві просила на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України провести розгляд справи у її відсутності (а.с. 1). Відповідач 31 жовтня 2014 року надіслав суду заяву, у якій зазначив про визнання позовних вимог [PERSON] та не заперечив, щоб шлюб між ними було розірвано (а.с. 10). Із тексту позовної заяви слідує, що сторони зареєстрували шлюб 21 серпня 2010 року. У шлюбі дітей не мають. Подружнє життя у них не склалось через несумісність характерів та різні погляди на подружнє життя. Уже тривалий час вони проживають окремо, оскільки відповідач перебуває за кордоном. Вони не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства. Відповідач не бажає розірвати шлюб через органи ДРАЦСу. Позивач, вважаючи, що подальше збереження шлюбу є недоцільним, звернулась до суду з відповідним позовом та просить розірвати шлюб. Розглянувши справу та дослідивши всі докази в їх сукупноті, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Так, свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 5) стверджується, що сторони із 21 серпня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач у позовній заяві обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач наданою суду заявою проявив байдужість до існування шлюбу. Суд враховує категоричність позивача щодо існування шлюбу, обставину, що сторони тривалий час проживають окремо, а тому не вбачає підстав для надання їм строку на примирення, оскільки вважає рішення виваженим і перевіреним, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати.

Outcome: approved