Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором сума якої складає 40322411 грн. та судові витрати у справі. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № СL-701/1066/2007, що складається з двох частин. 18.09.2008 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № СL-701/527/2008. Згідно з умовами вказаних вище кредитних договорів банк надав позичальнику кредит у розмірі 23562 доларів США з розрахунку 9,99 % річних за користування кредитом, строком до 18.12.2012 року та 33448,28 доларів США з розрахунку 12,99 % річних за користування кредитом, строком до 18.09.2015 року. Крім того, 18.12.2007 року між банком та [PERSON] укладений договір поруки № SR-701/1066/2007 та 18.09.2008 року договір поруки № SR-701/527/2008. Взятих на себе зобов'язань відповідач позичальник не виконує, у зв'язку з чим, станом на 22.06.2015 року виникла заборгованість у розмірі 4032241 гривень. Заочним рішенням суду від 18.01.2016 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволені у повному обсязі. Ухвалою суду від 20.04.2016 року скасоване вказане вище заочне рішення, справа була призначена до розгляду в загальному порядку. Представник відповідачів у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності з урахуванням поданих письмових заперечень на позов, відповідно до яких позовні вимоги не визнав та зазначив, що у 2009 році банк звертався до Київського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу з солідарних боржників, використав відповідно до пункту 1.9.1 кредитних договорів право дострокового стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитними договорами № CL-701/1066/2007 та № CL-701/527/2008, тим самим змінив строк виконання основного зобовязання, а тому в подальшому кредитор повинен був предявити позов до [PERSON] в межах строку позовної давності, вимоги до поручителя [PERSON] мав предявити в шестимісячний строк згідно ст. ч. 4 ст. 559 ЦК України. Представник відповідачів подав заяву про застосування строків позовної давності та вказав, що позивач більш ніж через пять років після звернення до Київського районного суду м. Харкова звернувся до Дзержинського районного суду та просить стягнути аналогічні суми основного боргу - у розмірі 14338,33 доларів США за кредитним договором № CL-701/1066/2007 від 18.12.2007 року та у розмірі 25301,96 доларів США за кредитним договором № CL-701/527/2008 від 18.09.2008 року. З позовом до суду кредитор звернувся повторно в 2015 році, тобто поза межами строку позовної давності, що відповідно до статті 267 ЦК України є підставою для відмови в позові, при цьому враховується, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу строку позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Стаття 526 ЦК України\~визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1\~ст. 553 Цивільного кодексу України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Відповідно до положень\~ст. 554 ЦК України, в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 18.12.2007 року між банком та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № CL-701/1066/2007, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 23562 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,99 % річних, строком до 18.12.2012 року. 18.09.2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-701/527/2008, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 33448,28 доларів США з використанням фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 12,99 % річних, строком до 18.09.2015 року. Крім того, 18.12.2007 року між банком та відповідачем [PERSON] укладений договір поруки № SR-701/1066/2007, 18.09.2008 року\~з [PERSON] укладений договір поруки № SR-701/527/2008. Відповідно до зазначених договорів поруки [PERSON] зобовязалася солідарно з позичальником відповідати перед кредитором за повне і своєчасне виконання усіх зобовязань за кредитними договорами № CL-701/1066/2007 та № CL-701/527/2008. 12 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитними договорами № CL-701/1066/2007 від 18.12.2007 року та № CL-701/527/2008 від 18.09.2008 року. Боржник [PERSON] (а відтак і поручитель [PERSON]М.) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 18.12.2012 року за кредитним договором № CL-701/1066/2007 та до 18.09.2015 року за кредитним договором № CL-701/527/2008, сплачуючи суми кредитів частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії кредитних договорів сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язань, які виникли на основі договорів. Через порушення умов повернення кредитів виникла заборгованість, яка згідно розрахунків, наданих позивачем (а.с. 5,6), станом на 22.06.2015 року складає 4032241 грн., а саме: за кредитним договором № СL-701/1066/2007 від 18.12.2007 року у розмірі 1558459,44 грн., яка складається з заборгованості за кредитом\~14338,33 доларів США, що еквівалентно 310138,07 грн.; заборгованості за відсотками\~1153,42 доларів США, що еквівалентно 24948,47 грн.; заборгованості з нарахованої пені 1223372,90 грн.; за кредитним договором № СL-701/527/2008 від 18.09.2008 року станом на 12.06.2015 року становить 2473781,56 грн. та складається з суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25301,96 доларів США, що еквівалентно 531847,19 грн.; заборгованості з нарахованої пені у розмірі 1941934,37 грн. Пунктом 1.9.1 кредитних договорів № CL-701/1066/2007 від 18.12.2007 року та № CL-701/527/2008 від 18.09.2008 року передбачено, що незважаючи на інші положення цього договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань у цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником або поручителем своїх боргових зобовязань. У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитними договорами кредитор використав передбачене частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~та пунктом 1.9.1 кредитних договорів право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань, звернувшись до суду в 2009 році з позовом до [PERSON] та [PERSON] Згідно наданої суду копії ухвали Київського районного суду у справі № 2-7366/09/15, 26.11.2009 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу з солідарних боржників, а також копії позовної заяви та уточненої позовної заяви від 31.08.2010 року. З матеріалів справи вбачається, що у 2009 році ПАТ «ОТБ Банк» зверталося до суду з вимогами про стягнення суми заборгованості за кредитом у розмірі 14338,33 доларів США за кредитним договором № CL-701/1066/2007 від 18.12.2007 року та у розмірі 25301,96 доларів США за кредитним договором № CL-701/527/2008 від 18.09.2008 року. Наразі позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовними вимогами про стягнення аналогічних сум основного боргу - у розмірі 14338,33 доларів США за кредитним договором № CL-701/1066/2007 від 18.12.2007 року та у розмірі 25301,96 доларів США за кредитним договором № CL-701/527/2008 від 18.09.2008 року. Таким чином, зазначені докази свідчать про те, що відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пункту 1.9.1 кредитних договорів, звернувшись до Київського районного суду м. Харкова у 2009 році, банк використав право дострокового стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитними договорами № CL-701/1066/2007 та № CL-701/527/2008, змінив строк виконання основного зобовязання, а тому в подальшому повинен був предявити позов до [PERSON] протягом трьох років, починаючи від дати первісного звернення до суду. З позовом до Дзержинського районного суду м. Харкова позивач звернувся 15.07.2015 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, що відповідно до статті 267 ЦК України є підставою для відмови в позові. При цьому враховується, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу строку позовної давності. Доказів на підтвердження здійснення позивачами будь-яких платежів з погашення боргових зобовязань за кредитними договорами № CL-701/1066/2007 та № CL-701/527/2008 після звернення банком до Київського районного суду м. Харкова в 2009 році позивачем не надано, що згідно положень ст. 264 ЦК України виключає переривання перебігу позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, пятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Таким чином, суд прийшов до висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-1707цс15 (постанова від 02.12.2015\~р.), згідно якого пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Укладеними з відповідачем [PERSON] договорами поруки № SR-701/1066/2007 та № SR-701/527/2008 не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цих договорів встановлено, що вони діють до повного припинення усіх зобовязань боржника за кредитними договорами. Суд вважає, що звернувшись у 2009 році до Київського районного суду м. Харкова, банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 України використав право дострокового стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитними договорами, змінив строк виконання основного зобовязання і мав право вимоги до поручителя протягом 6 місяців з дати звернення до Київського районного суду. Отже, у разі зміни кредитором на підставі ч.2\~ст.1050 ЦК України\~строку виконання основного зобов'язання передбачений ч.4 \~ст.559 ЦК України шестимісячний\~строк підлягає обрахуванню з цієї дати. Оскільки відповідно до\~ст. 554 ЦК України\~поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила\~(з урахуванням положень частини четвертої\~ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2\~ст. 1050 ЦК України. Вказаний строк не є строком позовної давності, на який поширюються положення\~ст. 261 ЦК України, у звязку з чим вказана норма не підлягає застосуванню до правовідносин з відповідачем [PERSON] Однак, після зміни строку виконання основного зобовязання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду лише 15.07.2015 р., тобто зі спливом більше ніж пяти років. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що зобовязання відповідача [PERSON] за договорами поруки припинилися відповідно до ч.4\~ст.559 ЦК України, у звязку з чим у задоволенні позовних вимог до неї відмовляє. Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України у справах № 6-125цс14 (постанова від 17.09.2014 р.), № 6-436цс15 (постанова від 23.12.2015 р.), № 6-53цс14 (постанова від 17.09.2014 р.). \~\~\~\~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed