Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось в суд з позовом до [PERSON], [PERSON]про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов мотивовано тим, що згідно з умовами договору про відступлення права вимоги від «10» грудня 2010 року, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» у відповідності ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Договором Іпотеки (майнової поруки) № PCNL-В00/149/2007 від 20.07.2007 року укладеними між ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем. Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до Відповідача за Кредитним договором №CNL-В00/149/2007 від 20/07/2007 року та за договором іпотеки № PCNL-В00/149/2007 від 20.07.2007 року. Згідно Кредитного договору №CNL-В00/149/2007 від 20.07.2007 року, укладеного між [PERSON] та Закритим Акціонерним Товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «ОТП Банк», надав Відповідачу кредит в сумі 445675,00доларів США зі строком повернення до 19.07.2019 року. Зобов'язання по Кредитному договору позичальником не були виконані, у звязку з чим заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по цивільній справі № 127/5211/17 від 19 жовтня 2017 року за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON], треті особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON], стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за Кредитним договором № СNL- В00/149/2007 від 20.07.2007 року перед Позивачем становить 46735.64 доларів США, еквівалентом станом на 20.01.2017р. відповідно до офіційного курсу НБУ становить 1 282 524,10грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 39 133, 80 доларів США еквівалентом станом на 20.01.2017 року відповідно до офіційного курсу НБУ становить 1 073 913, 60 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 7 601, 84 доларів США еквівалентом 20.01.2017 року становить 208 610, 45 грн. Рішення набрало законної сили 31.10.2017 року. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № CNL-В00/149/2007 від 20.07.20017року між Банком та [PERSON] було укладено Договір Іпотеки (майнової поруки) № PCNL-В00/149/2007 від 20.07.2007 року. відповідно до якого встановлено що Відповідач передав Банку в іпотеку, належне йому на праві власності: на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 24 грудня 1993 року, виданого виконкомом Вінницької міської ради народних депутатів згідно з рішенням від 24.12.1993 року № 1026, зареєстрованого КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» 06 січня 1994 року в книгу № 190 за реєстровим № 820/12363, квартиру №8 (вісім), що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вулиця Свердлова в будинку №170 (сто сімдесят), загальною площею 64,1 кв. м. Пункт 1.1. Договору Іпотеки встановлює, що даний Договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя (Позивача), що випливають з Кредитного договору № СNL-В00/149/2007 від 20.07.2007 року. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Аналогічне право Позивача встановлено п.п. 6.1.- 6.2. п. 6 Договору іпотеки, відповідно до якого, у випадку невиконання або неналежного виконання Кредитного договору Іпотекодержатель (Позивач) має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Згідно п.п. 6.3 п. 6 Договору іпотеки, звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Просить в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на житлову квартиру №[ADDRESS] та належить [PERSON], а кошти отримані від реалізації предмета іпотеки направити на погашення заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна, застосувавши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна в ході виконавчого провадження, але не нижче 326296,00 грн., що визначена сторонами при укладенні договору іпотеки. 06.12.2017року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 31.01.2018 року представник позивача надав суду уточнену позовну заяву, згідно якої просить в рахунок часткового погашення заборгованості звернути стягнення на житлову квартиру №8, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Свердлова, 170, загальною площею 64,19кв.м. та належить [PERSON], а кошти отримані від реалізації предмета іпотеки, направити на погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що виникла на підставі кредитного договору «CNL-В00/149/2007 від 20.07.2007року в розмірі 46 735,64доларів США, еквівалентом станом на 20.01.2017року відповідно до офіційного курсу НБУ становить 1 282 524,10грн. та застосувати спосіб реалізації предмета іпотеки із застосуванням процедури, передбаченої ст. ст. 39, 41 ЗУ «Про іпотеку», а саме шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, за початковою ціною, яку визначить субєкт оціночної діяльності в ході виконавчого провадження, але не нижчою за 326 296,00грон., що визначена сторонами під час укладення договору іпотеки. Ухвалою суду від 31.01.2018року до участі в справі залучено співвідповідача [PERSON] В судове засідання представник позивача не зявилась надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявились з невідомих суду причин. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників судового процесу, постановивши по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. Між сторонами виникли правовідносини в сфері договірних зобовязань, а саме з договору кредиту та іпотеки, що регулюються відповідними нормами ЦК України. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно з умовами договору про відступлення права вимоги від «10» грудня 2010 року, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» у відповідності ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Договором Іпотеки (майнової поруки) № PCNL-В00/149/2007 від 20.07.2007 року укладеними між ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем. Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до Відповідача за Кредитним договором №CNL-В00/149/2007 від 20/07/2007 року та за договором іпотеки № PCNL-В00/149/2007 від 20.07.2007 року. Згідно Кредитного договору №CNL-В00/149/2007 від 20.07.2007 року, укладеного між [PERSON] та Закритим Акціонерним Товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «ОТП Банк», надав Відповідачу кредит в сумі 445675,00доларів США зі строком повернення до 19.07.2019 року. Зобов'язання по Кредитному договору позичальником не були виконані, у звязку з чим заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по цивільній справі № 127/5211/17 від 19 жовтня 2017 року за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON], треті особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON], стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за Кредитним договором № СNL- В00/149/2007 від 20.07.2007 року перед Позивачем становить 46735.64 доларів США, еквівалентом станом на 20.01.2017р. відповідно до офіційного курсу НБУ становить 1 282 524,10грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 39 133, 80 доларів США еквівалентом станом на 20.01.2017 року відповідно до офіційного курсу НБУ становить 1 073 913, 60 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 7 601, 84 доларів США еквівалентом 20.01.2017 року становить 208 610, 45 грн. Рішення набрало законної сили 31.10.2017 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № CNL-В00/149/2007 від 20.07.20017року між Банком та [PERSON] було укладено Договір Іпотеки (майнової поруки) № PCNL-В00/149/2007 від 20.07.2007 року. відповідно до якого встановлено що Відповідач передав Банку в іпотеку, належне йому на праві власності: на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 24 грудня 1993 року, виданого виконкомом Вінницької міської ради народних депутатів згідно з рішенням від 24.12.1993 року № 1026, зареєстрованого КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» 06 січня 1994 року в книгу № 190 за реєстровим № 820/12363, квартиру №8 (вісім), що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вулиця Свердлова в будинку №170 (сто сімдесят), загальною площею 64,1 кв. м. Пункт 1.1. Договору Іпотеки встановлює, що даний Договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя (Позивача), що випливають з Кредитного договору № СNL-В00/149/2007 від 20.07.2007 року. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором. п.п. 6.1.- 6.2. п. 6 Договору іпотеки, відповідно до якого, у випадку невиконання або неналежного виконання Кредитного договору Іпотекодержатель (Позивач) має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Згідно п.п. 6.3 п. 6 Договору іпотеки, звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України, встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, передбаченому цим Законом. У відповідності до ст. 1039 ЦК України, майно, що є предметом договору застави, може бути передане в управіління. Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 7 ЗУ «Про іпотеку», визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Внаслідок порушення з боку відповідача умов повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, у нього перед позивачем виникла прострочена заборгованість. Згідно абз. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Зазначена процедура продажу передбачає укладення іпотекодержателем договорів купівлі-продажу з іншою особою від свого імені без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Згідно з абз.7 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», у випадку задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм статей 38, 39 зазначеного Закону вбачається, що у розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону. Відповідно до ч. 6 ст. 38 зазначеного Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постановах від 27.05.2015 у справі № 6-61цс15; від 09.12.2015 у справі № 6-2479 цс15; від 08.06.2016 у справі № 6-1239цс16. Таким чином, суд вважає можливим встановити початкову ціну предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна в ході виконавчого провадження, але не нижче 433 534 гривень, що визначена сторонами при укладенні договору іпотеки. Згідно ст. 1 п. 1 ЗУ « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті », що набрав чинності 07 червня 2014 року, протягом дії цього Закону не може бути примусове стягнення ( відчужене без згоди власника ) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 ЗУ «Про заставу» та / або предметом іпотеки згідно із статтею 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України ( позичальника або майнового поручителя ) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна ( обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна ) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку . Як вбачається з матеріалів, договір укладено у іноземній валюті, квартира №[ADDRESS], є єдиним місцем проживання відповідача, іншого житла у власності не має, загальна площа нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. м., згода на відчуження відсутня, а тому не може бути примусово стягнуто дане нерухоме майно. Аналізуючи вищевикладене, враховуючи, що обставини викладені в позовній заяві знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, належним чином повідомлений відповідач не надав суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. На підставі викладеного, згідно ст. 526, 527, 530, 575, 589, 590, 610, 612, 625, 1039, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про мораторій на стягнення майна з громадян України, надано як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,

Outcome: approved