Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], за участі третіх осіб: [PERSON], [PERSON] Ігнатіуса, яким просив звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № PCL-702/200/2007 від 12.07.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] та за Договором іпотеки № PML-702/612/2008, а саме: двохкімнатну квартиру № 94, що знаходиться за адресою: м. Харків, проспект Тракторобудівників, будинок 107-А, загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., що належить [PERSON] на підставі договору купівлі продажу № 186, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 11.02.2013р. шляхом надання позивачу права продажу предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві за ціною, що визначатиметься на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент відчуження предмета іпотеки, з наданням позивачу усіх прав продавця, в тому числі, але не виключно надати право на отримання дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, технічної документації на предмет іпотеки, відомостей про осіб, які зареєстровані за адресою розташування предмету іпотеки, з правом оперативного управління предметом іпотеки, в тому числі права доступу, обладнання охоронними пристроями, з правом на укладення договорів з відповідними організаціями щодо надання послуг з охорони, правом на укладення договорів оренди з правом отримання орендної плати; за рахунок предмета іпотеки просив задовольнити вимоги про погашення заборгованості за Кредитним договором № ML702/200/2007 від 10.07.2007 року на загальну суму 2168870,55 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту за Кредитним договором в сумі 36941,59 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 03.07.2014 р. (11,247453 грн. за 1 долар США) складає 437144,68 грн., заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам в сумі 9259,58 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 03.07.2014 р. (11,247453 грн. за 1 USD) складає 109572,33 грн., пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту в розмірі 168634,26 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 03.07.2014 р. (11,247453 грн. за 1 USD) складає 1995516,99 грн. та Кредитним договором № ML702/612/2008 від 25.01.2008 р. на загальну суму 813349,48 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту за Кредитним договором в сумі 11556,20 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 03.07.2014 р. (11,247453 грн. за 1 долар США) складає 136749,16 грн., заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам в сумі 3225,17 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 03.07.2014 р. (11,247453 грн. за 1 USD) складає 38164,73 грн., пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту в розмірі 53951,99 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 03.07.2014 р. (11,247453 грн. за 1 USD) складає 638435,59 грн. та виселити всіх осіб, які зареєстровані або проживають за адресою: [INFO]. Представник позивача, що діє на підставі довіреності, на судове засідання не з'явився, до його початку звернувся до суду із заявою, в якій уточнені позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі ,проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач на судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений своєчасно та на лежним чином, у звязку з чим суд, за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Треті особи на судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили ,про час та місце розгляду справи сповіщені своєчасно та належним чином, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали. Суд ознайомившись із заявою представника позивача, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 10.07.2007 р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] Ігнатіус укладений Кредитний договір № ML702/200/2007, копія якого є в матеріалах справи. Згідно з Кредитним договором ML702/200/2007, Банк надав позичальнику кредит в сумі 40000,00 USD. 29 червня 2010 p. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі «Позивач») у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, копія якого є в матеріалах справи. Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № ML702/200/2007 від 10.07.2007 року Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до Боржника за кредитним договором № ML702/200/2007 від 10.07.2007 року. [PERSON] Ігнатіус, в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі (зокрема, в п. 1.6. Кредитного договору, з підпунктами), а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом, в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором (зокрема, в п.п. 1.4., 1.5. Кредитного договору, з підпунктами). Згідно з п. 1.5.1. з підпунктами частини 2 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки визначені у Графіку Платежів (додаток №1 до Кредитного договору). В порушення зазначених вище умов Кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачені відсотки. Зобов`язання по Кредитному договору позичальником не виконані, зокрема не виконується Графік платежів, порушується порядок та строки сплати відсотків. Станом на 03 липня 2014 p. заборгованість по тілу кредиту за Кредитним договором № ML702/200/2007 від 10.07.2007 р. складає 36941,59 USD. Згідно з п. 1.4. частини 2 Кредитного договору за користування кредитом Позичальник зобов'язаний сплатити Банку (Позивачу) відповідну плату. У відповідності до п. 3 частини 1 Кредитного договору для розрахунку відсотків за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі 4,49 % річних+FIDR. Станом на 04 грудня 2013 р. загальна заборгованість позичальника по нарахованим та не сплаченим відсоткам за Кредитним договором складає 9 259,58 USD. Згідно з п. 3.1.1. ст. 3 частини 2 Кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань за Кредитним договором, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку (Позивачу) пеню в розмірі 1% (один відсоток) від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання, за кожен день прострочки, пеня сплачується додатково до прострочених сум. Таким чином, за несвоєчасне повернення кредиту позичальнику нарахована пеня в розмірі 168634,26 USD. Відповідно до пункту 1.9. Кредитного договору, ч.2 ст. 1050 та ч.2 ст. 1054 Цивільного кодексу України в разі порушення позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором Позивач має право достроково стягнути заборгованість по Кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов'язань за Кредитним договором. 12.07.2007 р. в забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору № МL-702/200/2007 від 10.07.2007 р. було укладено Договір іпотеки № PCL-702/200/2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON]. Відповідно до ст. 3 Договору іпотеки 1, предметом іпотеки є двохкімнатна квартира № 94, що знаходиться за адресою: м. Харків, просп. Тракторобудівників, буд. 107-А, загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м. Також, 25.01.2008 р. між Закритим акціонерним товаристом «ОТП банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] Ігнатіус був укладений Кредитний договір № ML702/612/2008. Згідно з Кредитним договором ML702/612/2008, Банк надав позичальнику кредит в сумі 12900,00 USD. 29 червня 2010 p. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі «Позивач») у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № ML702/612/2008 від 25.01.2008 р. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до Боржника за кредитним договором № ML702/612/2008 від 25.01.2008 р. Позичальник, в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі 2 (зокрема, в п. 1.6. Кредитного договору, з підпунктами), а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом, в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором (зокрема, в п.п. 1.4., 1.5. Кредитного договору, з підпунктами). Згідно з п. 1.5.1. з підпунктами частини 2 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки визначені у Графіку Платежів (додаток №1 до Кредитного договору). В порушення зазначених вище умов Кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачені відсотки. Зобов`язання по Кредитному договору не виконані, зокрема не виконується Графік платежів, порушується порядок та строки сплати відсотків. Станом на 03 липня 2014 p. заборгованість по тілу кредиту за Кредитним договором ML702/612/2008 складає 11556,20 USD. Згідно з п. 1.4. частини 2 Кредитного договору за користування кредитом Позичальник зобов'язаний сплатити Банку (Позивачу) відповідну плату. У відповідності до п. 3 частини 1 Кредитного договору для розрахунку відсотків за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі 4,99 % річних+FIDR. Станом на 03 липня 2014 р. загальна заборгованість позичальника по нарахованим та не сплаченим відсоткам за Кредитним договором 2 складає 3225,17 USD. Згідно з п. 3.1.1. ст. 3 частини 2 Кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань за Кредитним договором, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку (Позивачу) пеню в розмірі 1% (один відсоток) від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання, за кожен день прострочки, пеня сплачується додатково до прострочених сум. Таким чином, за несвоєчасне повернення кредиту позичальнику нарахована пеня в розмірі 53951,99 USD. Відповідно до пункту 1.9. Кредитного договору, ч.2 ст. 1050 та ч.2 ст. 1054 Цивільного кодексу України в разі порушення позичальнику своїх зобов'язань за Кредитним договором Позивач має право достроково стягнути заборгованість по Кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов'язань за Кредитним договором. 25.01.2008 р. в забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору № МL 702/612/2008 від 25.01.2008 р. було укладено Договір іпотеки № PМL-702/612/2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON]. Відповідно до ст. 3 Договору іпотеки 1, предметом іпотеки є двохкімнатна квартира № 94, що знаходиться за адресою: м. Харків, просп. Тракторобудівників, буд. 107-А, загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, на даний час майно належить [PERSON] на підставі договору купівлі продажу № 186, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 11.02.2013р. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обовязків є, зокрема, договори та інші правочини. Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи регулюється статтею 23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать : припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинна на час спірних правовідносин), з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної комісії скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обтяження щодо розпорядження майном такого боржника. Співвідношення зазначених положень законодавства дає змогу дійти висновку про те, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. Відповідно правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-1685цс16 суди не повинні розглядали зняття обтяження на спірне майно як підставу для припинення іпотеки та ототожнювати ці поняття, оскільки обтяження тягне за собою лише обмеження права розпорядження майном. Відповідно до п. 6.2 договорів іпотеки, у випадку несплати боржником будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, іпотекодержатель має право негайно задовольнити всі фактичні вимоги із вартості предмета іпотеки. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити всі боргові зобовязання, не сплачені іпотекодавцем, і вимоги стосовно повного відшкодовування всіх збитків, завданих порушенням іпотекодавцем його зобовязань за договором іпотеки, а також всіх фактичних витрат, понесених іпотекодержателем у звязку із реалізацією його права (п.6.1 договору іпотеки). Приписами ст. 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» встановлено, що Іпотекодержатель має право організувати продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу між іпотекодавцем та покупцем або продати від свого імені, якщо це передбачено іпотечним договором або іпотекодержатель та іпотекодавець досягли відповідної згоди шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню. При цьому кошти за придбану нерухомість покупець сплачує на банківські рахунки іпотекодержателя. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договором про задоволення також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, яке визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до п. 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р., право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. ст. 3 і 4 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень. Крім того, порядок державної реєстрації іпотек під час виникнення спірних правовідносин регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від31 березня 2004 року № 410(втратив чинність 1 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868. Згідно ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. Положенням статті 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Тому, оцінивши всі надані сторонами докази, суд приходить до висновку про законність вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду на підставі ст.ст. 23, 39 Закону України «Про іпотеку» із застосуванням визначеної ст. 38 Закону процедури продажу шляхом надання позивачу як іпотекодержателеві права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцю. У позивача є всі підстави для звернення стягнення на майно, що є предметом договору іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами. Згідно розяснень, що містяться в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р., резолютивна частина рішення суду, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, має відповідати як вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, а саме в ній повинна бути зазначена початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно умови п. 4.4. договорів іпотеки сторони оцінили предмет іпотеки двохкімнатну квартира № 94, що знаходиться за адресою: м. Харків, просп. Тракторобудівників, буд. 107-А, загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м. та його початкову ціну для реалізації у розмірі 256\~035.00 грн. Дана початкова ціна була погоджена між сторонами в судовому засіданні під час розгляду справи і заперечень або клопотань з цього приводу до суду не надходило. На підставі викладеного, суд зазначає дану початкову ціну предмету іпотеки у розмірі 256 035.00 грн., як погоджену між сторонами. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Положеннями ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається стягнення, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відтак, на підставі наведених норм права, суд приходить до висновків про задоволення вимог позивача в частині виселення. Відповідно до ст.ст.16,215, 526,527,530,599, ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 7, 9, 33, 34, 36, 38, 39 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved