Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

ТОВ «Пресс Кур'єр Україна» звернулося до районного суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що відповідачем не виконуються взяті на себе зобовязання згідно дилерського договору про реалізацію товарів №9 D, укладеного 31.12.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю«Пресс Кур'єр Україна»\~ та [PERSON] як фізичною особою підприємцем відповідно, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка складає відповідно 26297 гривень 10 копійок. Позивач в судове засідання не з'явився, однак представником ТОВ «Пресс Кур'єр Україна» [PERSON], який діє на підставі довіреності, виданої 12.05.2016 року та є чинною до 12.05.2017 року (а.с. 44), подано заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги, викладені в позові, підтримує та просить їх задоволити. Представником відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, виданої 03.08.2016 року, термін дії якої по 03.08.2019 року (а.с. 65), через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність довірителя [PERSON] Проти задоволення позовних вимог заперечує. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» розяснююється, оскільки у разі припинення діяльності фізичної особи як суб'єкта господарювання відповідно до пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України провадження у господарській справі припиняється, то з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-ІV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», спори за участю такої фізичної особи - підприємця, у тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки, за загальним правилом громадянин - підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності. Після припинення провадження у господарській справі з підстави, наведеної вище, спори за участю таких осіб підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. На час звернення ТОВ «Пресс Кур'єр Україна» до суду (25.07.2016 року) [PERSON] припинено свою підприємницьку діяльність як фізичною особою підприємцем, про що свідчить повідомлення державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Чернівецької районної державної адміністрації [PERSON] від 12.09.2016 року, №10/2016, відповідно до якого до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» 12 листопада 2015 року внесено запис №21700060002001021 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця [PERSON] (а.с. 61). З огляду на вище викладене даний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Судом встановлено, що 31 грудня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Пресс-Кур'єр Україна» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено дилерський договір про реалізацію товарів № 9 D, відповідно до якого передбачено поставку друкованої продукції (товару) на умовах 100% передоплати. Однак, сторонами не виконано умову про передоплату і жодна зі сторін проти цього не заперечувала, а тому мала місце зміна істотних умов за спільною взаємною згодою сторін. В результаті такої істотної зміни умов, термін виконання відповідачем обов'язку по оплаті змінився. Так, ТОВ «Пресс Кур'єр Україна» за період з 22 травня 2014 року по 26 червня 2014 року здійснено поставку, а [PERSON] прийнто товар на суму 14960,20 грн., за який відповідач станом на день розгляду справи не розрахувався. Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Між ТОВ «Пресс Кур'єр Україна» та [PERSON] було досягнуто домовленості про те, що ТОВ «Пресс Кур'єр Україна» зобов'язується поставити [PERSON] товар, а останній в свою чергу- прийняти його та оплатити. За правовим змістом відносини, що склалися між сторонами, є договором поставки. Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлі-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Беручи до уваги те, що зміст правочину поставки між сторонами зафіксований у накладних, то сторонами не порушено вимог частини першої статті 208 Цивільного кодексу України щодо письмової форми укладання правочинів між юридичними особами, та у відповідності до ст. 638 ЦК України досягнуто домовленості з усіх його істотних умов. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На момент пред'явлення позову основна сума заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Пресс Кур'єр Україна» як постачальником складає -14960,20 грн. У відповідності до положень статті 692 Цивільного кодексу України моментом виникнення боргу, є наступний день після прийняття товарів відповідно до видаткових накладних. Борг [PERSON] перед ТОВ «Пресс Кур'єр Україна» як постачальником товару підтверджується видатковими накладними: від 22.05.2014 року за №2340, відповідно до якої сума товару складає 2147,50 грн. (а.с.18); від 29.05.2014 року за №2438, відповідно до якої сума товару складає 2402,00 грн. (а.с.19); від 05.06.2014 року за №2550, відповідно до якої сума товару складає 2249,80 грн. (а.с.20); від 12.06.2014 року за №2644, відповідно до якої сума товару складає 3516,50 грн. (а.с.21); від 19.06.2014 року за №2764, відповідно до якої сума товару складає 2172,50 грн. (а.с.22); від 26.06.2014 року за №2867, відповідно до якої сума товару складає 2471,90 грн. (а.с.23). Крім цього, борг відповідача перед позивачем підтверджено належним чином завіреними копіями виписок по банківських рахунках (взаєморозрахунках), які проводились в період часу з 22 травня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю«Пресс Кур'єр Україна» та [PERSON] як фізичною особою підприємцем відповідно до дилерського договору №9 D від 31 грудня 2013 року. За змістом ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зав'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Інфляційні втрати, яких зазнало ТОВ «Пресс Кур'єр Україна» внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобовязань відповідно до дилерського договору про реалізацію товарів №9 D, укладеного 31.12.2013 року, розраховуються наступним чином. Період: з 22.05.2014 року-01.07.2016 року, сума боргу - 2147,50 грн., інфляційні втрати - 2147,50*1,703 = 3657,19 грн. Період: з 29.05.2014 року-01.07.2016 року, сума боргу - 2402,00грн., інфляційні втрати - 2402,00*1,703 = 4090,61 грн. Період: з 05.06.2014 року-01.07.2016 року, сума боргу - 2402,00грн., інфляційні втрати - 2249,80*1,703 = 3831,41 грн. Період: з 12.06.2014 року-01.07.2016 року, сума боргу - 3 516,5 0 грн., інфляційні втрати - 3516,50 * 1,703 = 5988,60 грн. Період: з 19.06.2014 року-01.07.2016 року, сума боргу - 2172,50грн., інфляційні втрати - 2172,50*1,686= 3662,83 грн. Період: з 26.06.2014 року-01.07.2016 року, сума боргу - 2471,90 грн., інфляційні втрати - 2471,90*1,686 = 4167,62 грн. Інфляційні втрати складають: 25398 ,26 - 14 960,20 = 10 438,06 грн. 3 % річних розраховується з 30 червня 2014 року, тобто з моменту прострочення оплати за останньою накладною, виходячи із загальної суми боргу. Період з 28.06.2014 року-01.07.2016 року: 14 960,20 *731*3/365/100 = 898,84 грн. Частиною 1 статті 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини 3 статті 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 4 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості за дилерським договором. Відповідачем не надано жодного належного, достатнього доказу, який би підтверджував сплату ним заборгованості згідно дилерського договору про реалізацію товарів №9 D, укладеного 31.12.2013 року. На підставі вище викладеного, суд в силу статті 212 ЦПК України приходить до висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Пресс Кур'єр Україна». Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 1378 гривень 00 копійок, про що свідчить платіжне доручення від 08.07.2016 року за №4429 (а.с. 1). З врахуванням того, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд в силу ст.88 ЦПК України приходить до висновку про присудження ТОВ «Пресс Кур'єр Україна» судових витрат, зокрема, судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вище викладене дає суду підстави для задоволення позовних вимог і в частині стягнення з відповідача на користь ТОВ «Пресс Кур'єр Україна» понесених ним при зверненні до суду судових витрат, зокрема, судового збору. На підставі ст., ст.525, 526, 538, 625, 629, 712 ЦК України,

Outcome: approved