Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення курсової різниці у сумі 371831,00 грн. На обґрунтування позову представник позивача вказав, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту № 11343677000 від 07.05.2008 року [PERSON] отримав у ПАТ «Укрсиббанк» споживчий кредит на умовах та в розмірі визначеному в договорі. Відповідно до договору поруки № 202563 від 07.05.2008 року [PERSON] поручилась за виконання [PERSON] вказаного зобов`язання. Відповідно до договору поруки № 202564 від 07.05.2008 року [PERSON] поручився за виконання [PERSON] вказаного зобов`язання. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 02.11.2010 року задоволено позов ПАТ «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , стягнуто в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором за № 11343677000 від 07 травня 2008 року в сумі 172 864,25 грн., пені 1435,69 грн. а всього 174299,94 грн. та судові витрати. На момент прийняття судом вказаного рішення заборгованість складала 21920,12 дол. США, що було еквівалентом 172864,25 грн. при курсі 7,8860 грн. до 1 дол. США. 12 грудня 2015 року між ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено договір факторингу №1 відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 11343677000 від 07.05.2008 року перейшло до ТОВ «Кей-Колект». 14.02.2015 р. державним виконавцем винесено постанову ВП № 46529493 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] 174299,94 грн. 14.02.2015 р. державним виконавцем винесено постанову ВП 46529300 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] 174299,94 грн. боргу. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 28.01.2016 р. замінено сторону виконавчого провадження стягувана ПАТ «Укрсиббанк» його правонаступником ТОВ «Кей-Колект». Представник позивача вказує, що на час ухвалення рішення про стягнення з відповідача коштів у гривневому еквіваленті до отриманих відповідачем доларів США, курс валюти зріс, а тому права позивача на повернення еквівалентної переданим доларам США суми порушене і для його відновлення позивач має зробити витрати, які є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. Станом на 30.01.2020 року вартість боргу становить 544 695,25 гривень (21920,12 доларів СШАх24,8491=544695,25). Посилаючись на ст. 22 ЦК України, представник позивача просить стягнути з відповідачів солідарно 371 831,00 курсової різниці станом на 30.01.2020 р. (544695,25- 172 864,25 гривень = 371 831,00 грн.). Аргументуючи свою позицію, представник позивача посилається на: - позицію, викладену в ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 16.12.2015 р. у справі № 6-24161ск15, в якій визначено, що виходячи з того, що відповідач не повернула позивачу за договором позики суму коштів в іноземній валюті, офіційний курс якої значно зріс по відношенню до національної валюти України гривні, право позивача на отримання еквівалентної переданим доларам США суми порушене і для його відновлення остання мусить зробити витрати, які є збитками в розумінні п.2 ч.1 ст. 22 ЦК України; - правову позицію ВСУ у справі № 6-284цс17, згідно якої ч. 2 ст. 524 та ч.2 ст. 533 ЦК України допускають що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; - правову позицію ВС у справі № 14-134цс18 від 4 липня 2018 року, згідно якої у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися повторно, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 06.03.2020 р. відкрито спрощене провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 02.11.2010 року задоволено позов ПАТ «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість по кредиту в сумі 172 864,25 грн., пеню та неустойку в сумі 1435,69 грн. 12 грудня 2015 року між ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено договір факторингу №1 відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 11343677000 від 07.05.2008 року перейшло до ТОВ «Кей-Колект». 14.02.2015 р. державним виконавцем винесено постанову ВП № 46529493 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] 174299,94 грн. 14.02.2015 р. державним виконавцем винесено постанову ВП 46529300 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] 174299,94 грн. боргу. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 28.01.2016 р. замінено сторону виконавчого провадження стягувана ПАТ «Укрсиббанк» його правонаступником ТОВ «Кей-Колект». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року N 193 та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 24 липня 2001 року № 126, іноземна валюта - валюта інша, ніж валюта звітності. Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу. Монетарні статті - статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов`язання, що будуть отримані чи сплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів. До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить певну суму грошових коштів в іноземній валюті. Виходячи з поняття «курсова різниця», можна виділити чотири періоди, за які здійснюється перерахунок заборгованості в іноземній валюті для визначення курсових різниць. Це періоди між: - датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою фактичного здійснення розрахунків; - датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою складання бухгалтерської звітності за звітний період; - датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою фактичного здійснення розрахунку; - датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою складання бухгалтерського звіту за звітний період. Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку. Наведене дає право зробити висновок, що курсові різниці застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Заявляючи вимоги про стягнення курсової різниці, позивач просив стягнути її на підставі статті 22 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме на підставі правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли на підставі прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Отже, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постановах від 16 березня 2020 року у справі № 213/861/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 301/1778/16-ц, від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16. Тобто, «курсова різниця» не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Такі правові висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц. При цьому, з рішення Хмельницького міськрайонного суду від 02.11.2010 р. слідує, що звертаючись до суду з позовом ПАТ «Укрсиббанк» як кредитор за кредитним договором звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначивши заборгованість у доларах США та зазначивши гривневий еквівалент суми заборгованості 172864,25 грн. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 02.11.2010 р. позов задоволено, стягнуто з відповідачів на користь ПАТ «Укрсиббанк» 174299,94 грн. і ПАТ «Укрсиббанк» погодився із вказаним судовим рішенням. Суд приходить до висновку, що посилання позивача на постанову Верховного Суду у справі № 14-134цс18 від 4 липня 2018 року, правову позицію ВСУ у справі № 6-284цс17, ухвалу Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 16.12.2015 р. у справі № 6-24161ск15 не є вірним з огляду на наступне Позиція, викладена у постанові ВСУ у справі № 6-284цс17 від 01.03.2017 р. щодо того, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті і у такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу не стосується спірних правовідносин, та, окрім того, застосовувалася для обчислення суми коштів, що підлягали сплаті за зобов`язаннями у добровільному порядку чи примусово. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 02.11.2010 р. уже було стягнуто заборгованість по кредиту в сумі 172 864,25 грн. та пеню та неустойку в сумі 1435,69 грн. Так само не може бути застосованою у правовідносинах щодо стягнення курсової різниці і правова позиція ВС, викладена у справі № 14-134цс18 від 4 липня 2018 року, згідно якої у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні, оскільки не стосується спірних правовідносин. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 02.11.2010 р. стягнуто заборгованість у грошовій одинці гривні, без визначення її еквівалента у доларах США. Позиція, викладена в ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 16.12.2015 р. у справі № 6-24161ск15 та у якій йдеться про те, що виходячи з того, що відповідач не повернула позивачу за договором позики суму коштів в іноземній валюті, офіційний курс якої значно зріс по відношенню до національної валюти України гривні, право позивача на отримання еквівалентної переданим доларам США суми порушене і для його відновлення остання мусить зробити витрати, які є збитками в розумінні п.2 ч.1 ст. 22 ЦК України не може враховуватися судом при вирішенні вказаного спору, оскільки суперечить висновкам, викладеним Верховним Судом у постановах від 16 березня 2020 року у справі № 213/861/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 301/1778/16-ц, від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16, наведих вище і які суд, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин За таких обставин, врахувавши всі обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed