Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Сторони перебували в шлюбі із 28.09.2013р. по 27.07.2015р. Від шлюбу вони мають спільну дочку [PERSON], [INFO], яка проживає із позивачем. Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дочки та своє утримання на період трьох років з моменту розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу позивач залишила дошлюбне прізвище «[PERSON]» та 02.09.2015р. отримала паспорт на прізвище [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] підтримали позов та наполягали на його задоволенні, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона утримує матеріально дочку сторін, а відповідач матеріальної допомоги не надає, як на утримання дочки, так і на її утримання, оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Позивач просить стягнути на утримання дочки на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи із 04.09.2015р. до повноліття дочки. На своє утримання вона просить стягнути із [PERSON] аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача, починаючи із 04.09.2015р. до 27.07.2018р., тобто на період 3 років з моменту розірвання шлюбу. Зазначені вимоги вони обґрунтовують тим, що у зв'язку із вихованням та піклуванням про дитину, яке позивач здійснює одноособово, оскільки із відповідачем вони спільно не проживають із серпня 2014р., а також веденням домашнього господарства, у зв'язку із чим вона не мала можливості одержати бажану освіту та не має можливості працювати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, але направив заяву, згідно якої позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини визнав повністю, а на утримання дружини не визнав, вважаючи їх надуманими та необґрунтованими. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи сторін, надані ними доводи та докази, вважає. що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] визнав позов повністю в частині розміру аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до повного задоволення. Відповідно до ч.4 ст. 76 СК України якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебували в шлюбі нетривалий час, а саме менше двох років, а тому на думку суду, вимоги ч.4 ст. 76 СК України за цих обставин, є недоведеними позивачем, а тому не підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитини, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частиною 6 ст. 84 СК України передбачено, що право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від розірвання шлюбу. За вищенаведеного, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3 років в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку. При цьому суд виходить із тієї обставини, що сторонами не надано доказів, щодо розміру доходів відповідача [PERSON], а також із того, що відповідач буде сплачувати ? частину всіх видів доходів на утримання дитини. Відповідно до ст. 88 СК України суд стягує із відповідача судові витрати на користь держави, оскільки позивач звільнена від їх сплати при подачі позову.

Outcome: partial