Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

ТзОВ «Фінансова компанія «Ідея капітал» звернулось з позовом до [PERSON]С.» про звернення стягнення на предмет іпотеки. У обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 27.04.2010 року між ПАТ «КРЕДОБАНК», правонаступником якого по Договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитним договором та прав за забезпечувальними документами № 01 від 25.03.2014 є ТзОВ «Фінансова компанія «Ідея капітал», та ТзОВ «Волинська фабрика гофротари» було укладено Кредитний договір №02/10, відповідно до якого ПАТ «КРЕДОБАНК» надав ТзОВ «Волинська фабрика гофротари» кредит в сумі 35 000 000 гривень на погашення кредитної заборгованості та несплачених відсотків згідно відповідних кредитних договорів, зі сплатою процентної ставки за користування кредитними коштами в розмірі 16% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань ТзОВ «Волинська фабрика гофротари» за Кредитним договором щодо повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі 05.12.2011 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та відповідачем був укладений Договір наступної іпотеки відповідно до якого відповідач передавав Банку в іпотеку нерухоме майно. Оскільки станом на 28.10.2014 року заборгованість по кредиту та відсотки за користування кредитом у визначені Кредитним договором строки ТзОВ «Волинська фабрика гофротари» не повернуло ТзОВ «Фінансова компанія «Ідея капітал» змушене звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача 31.03.2015 року подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника ТзОВ «Фінансова компанія «Ідея капітал», позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] подав до суду заперечення проти позову, в якому зазначив, що договір іпотеки, укладений між ним та ПАТ «КРЕДОБАНК», правонаступником якого по Договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитним договором та прав за забезпечувальними документами є позивач, являється припиненим, оскільки відбулось збільшення основного зобов`язання та процентів за основним зобов`язанням і відомості про такі зміни не були зареєстровані. Також зазначив про те, що 04.10.2013 року Постійно діючим Третейським судом при Львівській торгово-промисловій палаті було винесено рішення про стягнення з ТзОВ «Волинська фабрика гофротари» у користь ПАТ «КРЕДОБАНК» заборгованості за кредитним договором в розмірі 40 714 921,54 гривень, яким у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості було відмовлено. Одночасно як на підставу припинення договору іпотеки посилався на норму ч. 1 ст. 559 ЦК України, згідно з якою порука припиняється з припиненням забезпечення нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За таких обставин вважає, позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. У судове засіданні відповідач [PERSON] не з`явився, 01.04.2015 року подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання та відсутністю його представника через перебування останнього у відрядженні. При цьому жодних поважних причин своєї неявки відповідачем не зазначено, а на підтвердження перебування представника відповідача у відрядженні останнім не надано жодних доказів. Окрім цього, неявка представника відповідача у судове засідання не звільняє самого відповідача від обов`язку з`явитися у судове засідання та надати пояснення щодо обставин справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі на здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 27.04.2010 року між ПАТ «КРЕДОБАНК», правонаступником якого по Договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги є ТзОВ «Фінансова компанія «Ідея капітал», та ТзОВ «Волинська фабрика гофротари» було укладено Кредитний договір № 02/10 за умовами до якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 35 000 000,00 гривень на погашення кредитної заборгованості та несплачених відсотків згідно відповідних кредитних договорів, зі сплатою процентної ставки за користування кредитними коштами в розмірі 16% річних. 05.12.2011 року з метою виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «КРЕДОБАНК» та відповідачем [PERSON] був укладений Договір наступної іпотеки, відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: незавершене будівництво нерухомості по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1000 га, надану для обслуговування житлового будинку, кадастровий [NUMBER], що знаходиться в [ADDRESS], що належать відповідачу на праві власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З копії рішення Постійно діючого Третейського суду при Львівській торгово-промисловій палаті від 04.10.2013 року вбачається, що з ТзОВ «Волинська фабрика гофротари» у користь ПАТ «КРЕДОБАНК» було стягнуто заборгованість в розмірі 40 714 921,54 гривень. Вказане рішення на момент звернення до суду не виконано, заборгованість за кредитним договором не сплачена. 25.03.2014 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ТзОВ «Фінансова компанія «Ідея капітал» було укладено Договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитним договором та прав за забезпечувальними документами № 01, згідно умов якого з 28.03.2014 року ПАТ «КРЕДОБАНК» відступає новому кредитору ТзОВ «Фінансова компанія «Ідея капітал», а новий кредитор ТзОВ «Фінансова компанія «Ідея капітал» набуває права вимоги за Кредитним договором № 02/10 від 27.04.2010 року, укладеним між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ТзОВ «Волинська фабрика гофротари» з усіма наступними змінами та доповненнями. Відповідно до п.7.1. Договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитним договором та прав за забезпечувальними документами № 01 від 25.03.2014 року ТзОВ «Фінансова компанія «Ідея капітал» набуло статусу кредитора у зобов'язаннях щодо Позичальника за Кредитним договором № 02/10 від 27.04.2010 року, укладеним між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ТзОВ «Волинська фабрика гофротари», відтак має право вимагати від Позичальника належного виконання ним зобов'язань за вказаним Кредитним договором та від кожної Сторони Забезпечення за Забезпечувальними документами, зокрема за договором наступної іпотеки від 05.12.2011 року, укладеного між ПАТ «КРЕДОБАНК» та відповідачем [PERSON] Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що договір іпотеки є припиненим внаслідок збільшення основного зобов`язання та процентів за основним зобов`язанням і відомості про такі зміни не були зареєстровані, оскільки згідно ст. 19 Закону України «Про іпотеку» будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Таке збільшення підпорядковується пріоритету вимоги за будь-яким іншим зобов'язанням, забезпеченим предметом іпотеки, яка була зареєстрована до реєстрації відповідної зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Отже, недотримання цієї умови не є підставою для припинення дії договору поруки з огляду на ст. 17 Закону України «Про іпотеку», а є лише підставою для визначення пріоритетності вимог за зобов'язанням, забезпеченим предметом іпотеки. З приводу посилання відповідача як на підставу припинення договору іпотеки на норму ч. 1 ст. 559 ЦК України суд вважає, що таке є помилковим та недоцільним, оскільки вказана норма регулює відносини між Поручителем та Кредитором у правовідносинах поруки як способу забезпечення виконання зобов'язання, а правовідносини між Заставодавцем та Заставодержателем в іпотечному зобов'язанні - регулюються, насамперед, спеціалізованим нормативно-правовим актом, а саме - Законом України «Про іпотеку», у зв`язку з чим до уваги судом не береться. Таким чином, іпотека є самостійним видом забезпечення виконання зобов'язання, правова природа якої полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами боржника. На відносини майнової поруки норми статті 559 ЦК України, щодо припинення поруки не поширюються, оскільки іпотека за правовою природою є заставою, та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572-593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом. Статтями 17, 18, 19 цього Закону встановлено підстави припинення іпотеки, істотні умови договору іпотеки і внесення змін і доповнень до іпотечного договору». Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Пунктом 1.1 Договору іпотеки визначено, що Відповідач забезпечує виконання зобов'язань Позичальника та вимог Позивача за Кредитним договором, який укладено між Позивачем та Позичальником, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, стосовно повернення отриманої суми Кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсзяі. Частиною першою ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з п. 3.1.4. Договору іпотеки, у випадку невиконання Відповідачем зобов'язань за цим договором, Позивач має право звернути стягнення на Предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до розділу 5 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації Предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи повернення суми кредиту, сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією Предмета іпотеки. Пунктом п.5.1. Договору іпотеки передбачено, що Позивач набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо у момент настання терміну виконання зобов'язань за Кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлені строки суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у передбачені Кредитним договором строки сум відсотків, комісій; неустойки (пені, штрафних санкцій). Ураховуючи наведене і те, що на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена, договір іпотеки не є припиненим, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту є такими, що ґрунтуються на вимогах закону, відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved