Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.03.2011 року, в якому дітей не мають. [PERSON] звернулась з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем [PERSON], мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, відповідач зловживає алкогольними напоями, матеріально сімю не забезпечує. В основному вони жили окремо, спільного господарства не вели, спільного бюджету у них не було. Зазначила, що їхня сімя остаточно розпалася через спільне небажання відновити відносини, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сімї є неможливим та недоцільним. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на мотиви такого, при цьому [PERSON] доповнила, що вони з відповідачем стали проживати окремо один від одного близько півтора року тому, спільного господарства не ведуть і не підтримують жодних відносин. Вона втратила до відповідача хороші почуття і категорично наполягає на розірванні шлюбу. Вважає, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сімї відсутні. Представник відповідача проти розірвання шлюбу не заперечила, проте не погодилася із мотивами наведеними в позові, зазначивши, що покликання позивача на те, що відповідач зловживає алкогольними напоями не відповідає дійсності. Сама ж [PERSON] останнім часом нехтувала сімейними цінностями, зраджувала відповідачу у подружній вірності, внаслідок чого було втрачено почуття любові і поваги, посилилось відчуження, яке переросло у почуття стійкої неприязні один до одного. Просить позов задовольнити і, зважаючи на те, що позивач сама своєю поведінкою спровокувала припинення сімейних відносин, просить витрати з оплати судового збору покласти на позивача. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, сторони уклали шлюб 05.03.2011 року у Личаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №41 (а.с.13), спільних дітей від подружнього життя не мають. Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного півтора року, спільного господарства не ведуть, припинили сімейні стосунки. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Суд приймає до уваги позицію відповідача про визнання позову і бажання розірвати шлюб, оскільки згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сімї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 551,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.1).

Outcome: approved