Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-30 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до суду, в якому просить стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 3000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць, а також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що 05 лютого 2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. До суду нею також подано позов про розірвання шлюбу з відповідачем. Останній більше трьох років проживає в с. Княжолука, шлюбні відносини з ним припинені. Він ухиляється від утримання дитини, всі кошти, які заробляє, повністю витрачає на свої потреби, матеріальної допомоги дитині не надає і не бажає цього робити. Місце роботи відповідача їй на даний час невідоме. В останнього інших неповнолітніх дітей немає, він має мінливий, нерегулярний дохід, і приховує дані про свій реальний заробіток, тому просить стягувати з нього аліменти на її користь у твердій грошовій сумі 3000 грн. на дитину щомісяця. Жодної домовленості щодо способу виконання ним свого обовязку з утримання дитини вони досягнути не можуть, у звязку з чим вона вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення з нього аліментів. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з вищевикладених підстав, просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на їх сина в розмірі 3000 грн. щомісячно. Повідомила, що чотири роки вони не проживають разом. Всі кошти [PERSON] витрачає на свої потреби, виїжджає за кордон. Він є фізично здоровий. Дитина свого майна немає, знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подав. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії суду: Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку за зареєстрованою адресою відповідно до довідки виконкому Княжолуцької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 25.02.2019 за №249/03-31/02-25 (а.с.14), а також шляхом розміщення повідомлення про розгляд справи № 343/290/19 на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням https://court.gov.ua/assignments/ (список судових справ, призначених до розгляду на відповідні дати в Долинському районному суді Івано-Франківської області). Позивачка не заперечила проти заочного розгляду справи. Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 281 ЦПК України, про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. За таких обставин, враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, а тому суд приходить до висновку про проведення заочного розгляду даної справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, про що в судовому засіданні постановлено ухвалу. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі з 5 лютого 2009 року, який зареєстрований Новоселицькою сільською радою Долинського району Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НМ № 059908, виданим виконавчим комітетом Новоселицької сільської ради 05 лютого 2009 року. Прізвище чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.3). Як вбачається зі свідоцтва про народження дитини серії 1-НМ № 137494, виданого виконавчим комітетом Новоселицької сільської ради Долинського району 08 жовтня 2009 року, у сторін від даного шлюбу народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Чотири роки сторони разом не проживають, їхні шлюбні відносини фактично припинені, неповнолітній син проживає з матір'ю. Таким чином, між сторонами виник спір щодо участі батька [PERSON] в утриманні неповнолітнього сина. Оцінка суду: Врахувавши позицію позивачки, висловлену в її письмових заявах та підтриману у судовому засіданні, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов'язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов'язком батьків, тобто матері та батька. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає з нею. Відповідач проживає\~окремо, участь в утриманні сина не бере, тому позивачка просить стягувати з нього аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дитини. Остання вказує щомісячну суму аліментів, яку вона вважає слід стягнути з відповідача - 3000 грн., однак ніяким чином не обгрунтовує вказаний розмір, не надає жодних доказів, які б підтверджували витрати на утримання дитини та можливість [PERSON] сплачувати аліменти саме в такому розмірі. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що з [PERSON] на користь [PERSON] на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а позов задовольнити частково. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, і вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У відповідності до вимог ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивачка понесла у зв'язку з розглядом справи, остання відносить оплату за надання адвокатських послуг, а саме за складання позовної заяви в розмірі 400 грн., на підтвердження чого надає суду квитанцію №11 від 14.02.2019 на вказану суму за надання адвокатських послуг, складання позовної заяви адвокатом [PERSON] (свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю №792) (а.с.6). Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову частково і стягнення на користь позивачки з відповідача аліментів на дитину в розмірі 1200 грн., та з урахуванням п.3 ч.2 ст.141. ЦПК України, відповідно до якого інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому слід стягнути на користь позивачки з відповідача 160 грн. (400*1200/3000=160) понесених нею витрат на професійну правничу допомогу. Також з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір, від оплати якого позивачка була звільнена при зверненні до суду. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного кодексу України, ст.ст. 264, 265, 268, 282, 430 ЦПК України, суд

Outcome: partial