Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь суму франшизи у розмірі 2000,00 гривень та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 13.04.2020 о 18:00 в м. Стрию Львівської області по вул. Ліщинських [PERSON] керував автомобілем марки «Volkswagen Passat», н.з. [NUMBER] , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п 2.5 Правил дорожнього руху. Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.05.2020 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 (один) рік. Транспортний засіб «Renault Megane Scenic», н.з. [NUMBER] , який внаслідок ДТП зазнав ушкоджень, належить йому на праві приватної власності. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Страхова група ТАС» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 6154051 від 23.07.2019. Страхова компанія нарахувала 11146,21 гривень регламентної виплати, однак виплатила йому суму страхового відшкодування в розмірі 9146,21 грн, з якою він погодився, претензій до страхової компанії не має. Страхове відшкодування зменшено на суму франшизи, розрахованої за правилами підпункту 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Франшиза згідно з полісом становить 2000 грн. Він неодноразово звертався до відповідача щодо виплати суми франшизи, однак останній ухиляється від її сплати, уникає розмов, на телефонні дзвінки не реагує, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача суми франшизи в розмірі 2000 грн. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 09 листопада 2020 року матеріали справи передано судді Гулі Л.В. /а.с. 12/. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.11.2020 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми франшизи прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду, який постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 16.12.2020. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 13/. Ухвалою суду від 13.01.2021 справу розглядом відкладено на 03.02.2021 /а.с. 27/. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. 13.01.2021 представником позивача адвокатом Олексишиним І.Б. подано суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, які позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити, поклавши судові витрати на відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав. За таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу за його відсутності, провівши відповідно до вимог ст.\~281\~ЦПК України заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема, з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.05.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Вказаною постановою встановлено, що 13.04.2020 о 18:00 [PERSON] в м. Стрию Львівської області по вул. Ліщинських керував автомобілем марки «Volkswagen Passat», н.з. [NUMBER] , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя), від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. При цьому [PERSON] , керуючи вищевказаним транспортним засобом, будучи неуважним, при виїзді з вул. Ліщинських на вул. Грабовецьку в м. Стрию Львівської області не дотримався бокового інтервалу та не надав переваги в русі транспортному засобу марки «Рено», н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали технічні ушкодження, чим порушив вимоги п. 2.3б, 13.1, 16.11 ПДР /а.с. 6/. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] транспортний засіб «Renault Megane Scenic», н.з. [NUMBER] , на праві власності належить [PERSON] /а.с. 7/ Відповідно до листа заступника начальника Регіонального Управління врегулювання страхових випадків Коган В.І. [PERSON] повідомлено, що згідно з довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 3020106112923949 така сталась внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху, що стало причиною пошкодження автомобіля позивача. Сума страхового відшкодування згідно із заявою за вх. № 31/07/05 від 31.07.2020 з урахуванням франшизи становить 9146,21 грн /а.с. 8/. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Страхова група ТАС» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 6154051 від 23.07.2019 /а.с. 9/. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна. При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 3\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 5\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Статтею 9\~Закону України\~«Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно зі ст.\~12\~цього Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до ст.\~12\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до ст.\~22\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 36.6 ст.\~36\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що в мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення суми франшизи. Так, судом беззаперечно встановлено, що постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.05.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 (один) рік. Зокрема, вказаною постановою встановлено, що [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat», н.з. [NUMBER] , будучи неуважним, при виїзді з вул. Ліщинських на вул. Грабовецьку в м. Стрию Львівської області не дотримався бокового інтервалу та не надав переваги в русі транспортному засобу марки «Рено», н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали технічні ушкодження, чим порушив вимоги п. 2.3б, 13.1, 16.11 ПДР. Цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена в ПрАТ «Страхова група «ТАС», що підтверджується полісом № АО 6154051 від 23.07.2019. Страхова компанія нарахувала 11146,21 грн регламентної виплати, однак виплатила позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 9146,21 грн, з якою останній погодився, претензій до страхової компанії не має. Страхове відшкодування зменшено на суму франшизи, розрахованої за правилами підпункту 12.1 ст. 12 закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка згідно з полісом становить 2000 грн. У суду відсутні підстави ставити під сумнів істинність фактів, зазначених у досліджених судом доказах, оскільки такі відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах. Відповідачем, у свою чергу, суду не подано належних доказів на спростування позовних вимог [PERSON] , які б свідчили про вжиття ним будь-яких дій (заходів) щодо відшкодування суми франшизи. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи те, що розмір франшизи в сумі 2000 гривень не відшкодований страховиком, вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року в справі «Заїченко проти України»). Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме: представником позивача складені та підписані наступні документи: позовна заява з додатками, всі копії документів, завірені представником позивача, з дотриманням положень ЦПК України; до матеріалів справи долучено квитанцію до прибуткового касового ордера № 40 про сплату [PERSON] адвокату Олексишину І.Б. 1000, 00 грн витрат на правову допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги № 73/20 від 14.09.2020. Окрім цього, до матеріалів справи представником позивача адвокатом Олексишиним І.Б. долучено належним чином завірені копії ордеру на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] на підставі Договору про надання правової допомоги № 73/20 від 14.09.2020, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1738 та Додаток № 1 до Договору про надання правової допомоги № 73/20 від 14.09.2020. Враховуючи наведене, суд вважає заявлену позивачем вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу обґрунтованою, а відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути 840,00 грн судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, та 1000,00 грн витрат на правову допомогу.

Outcome: approved