Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Сторони уклали шлюб 26.11.2012 року. Від даного шлюбу у них народився син, [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду їх сім»ї послужило те, що у них різні погляди на сімейне життя та обов»язки, в результаті чого між ними виникали сварки та скандали, які призвели до того, що вони стали чужими людьми. Такими своїми діями відповідач не будує сімейних відносин з ним на почуттях взаємної любові та поваги, зневажає його значення як чоловіка в сім»ї. Сторони жодних сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить його інтересам. У судове засідання [PERSON] не з»явився, однак подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, справу просив розглядати у його відсутності. Відповідач [PERSON] до суду не зявилася, хоча судом була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи. Про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у позові про розірвання шлюбу [PERSON] слід відмовити за недоведеністю з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26.11.2012р., про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 6, місце реєстрації виконавчий комітет Стрілківської сільської ради Стрийського району Львівської області. Частиною 1\~ст. 110 СК України, закріплено право одного з подружжя на пред»явлення до суду позову про розірвання шлюбу. Такий позов має бути обґрунтованим та містити покликання на дійсні підстави пред»явлення такого, що підтверджується належними та допустимими доказами, а також не суперечити та відповідати інтересам подружжя та за наявності їхнім малолітнім чи неповнолітнім дітям. Вирішуючи позов одного з подружжя про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя (ч.1\~ст. 112 СК України). Оцінюючи заявлений позивачем позов на предмет підставності та підтвердження відповідними доказами, а також відповідності вимогам законодавства, суд виходять з наступного. Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обовязок доказування і подання доказів. У відповідності до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявлених вимог, хоча обов»язок доказування і подання доказів закон покладає саме на нього. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проте проаналізувавши посилання викладені в позовній заяві, суд не вбачає підстав для розірвання шлюбу, оскільки наведене позивачем нічим не підтверджено та необгрунтовано, позивачем не вказано достатньо вагомих обставин, які б переконували, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Тому суд не виключає, що сторони можуть повернутись до нормального сімейного життя і збереження сім»ї. Окрім того, судом враховується те, що під час судового провадження позивачем та відповідачем не подано жодних вагомих доказів на підтвердження позову, своїм правом з»явитись в судове засідання та переконати суд в обґрунтованості заявлених вимог позивач не скористався, не з»явилась в судове засідання й відповідач та не висловила позицію з приводу позову, позивач не довів суду, що заява про розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі, що примирення між сторонами неможливе; подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Також судом встановлено, що 18.04.2014р. у сторін народився син [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження серія І-СГ № 557004 від 28.07.2017р.. Розірвання шлюбу між подружжям, на думку суду, суперечитиме також інтересам їхнього малолітнього сина [PERSON] та порушуватиме його законодавчо закріплене право на сім'ю. А саме, право дитини на сім'ю задекларовано як на міжнародному рівні у міжнародних документах про права дитини, зокрема у «Декларації прав дитини» та в «Конвенції ООН про права дитини», та у вітчизняному законодавстві-\~Конституції України,\~Сімейному кодексі України,\~Законах «Про охорону дитинства», «;Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування». Найважливішою умовою для розвитку дитини є її виховання в повноцінній сімї, на чому наголошують і положення Конвенції ООН про права дитини 1989 року, яка містить перелік норм, які повинні забезпечувати захист сім»ї. У звязку із наведеним, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у позові за недоведеністю, що не позбавляє права [PERSON] на повторне звернення до місцевого суду у встановленому Законом порядку.

Outcome: dismissed