Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі Товариство) звернулось до суду з позовом в обґрунтування якого зазначило, що 18.10.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого з 18.12.2009 є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту № 11235941000, за умовами якого останній надано кредит в іноземній валюті в сумі 57000,00 доларів США з відсотковою ставкою 13,4% річних. В забезпечення виконання зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором між банком та [PERSON] укладений договір іпотеки від 18.10.2007, за умовами якого в іпотеку передано квартиру [ADDRESS]. 12.12.2011 між АТ «УкрСиббанк» та Товариством укладені договір факторингу № 1 та договір про відступлення права вимоги за договорами кредиту та іпотеки. У зв'язку з невиконанням [PERSON] умов договору про надання споживчого кредиту, 19.02.2016 іпотекодержателем звернено стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, проте відповідачі залишились зареєстрованими у квартирі без достатніх на то підстав, що позбавляє позивача можливості розпоряджатися своїм майном у повному обсязі, тобто порушене право позивача розпоряджатися майном. Позивач просить усунути перешкоди у праві розпорядження майном шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS], стягнути з відповідачів судовий збір. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 11.01.2019 провадження у справі відкрито й призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідач [PERSON] направив суду відзив на позов в якому позовні вимоги позивача просив визнати такими, що не підлягають задоволенню, оскільки реєстрація права власності за позивачем на предмет іпотеки є незаконною через відсутність окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя; заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова (справа № 643/2353/17) позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса задоволені у повному обсязі. Позивачем подано заяву про перегляд вказаного заочного рішення, яка на даний час не розглянута. Тобто на теперішній час судом розглядається справа про скасування реєстраційної дії щодо реєстрації за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права власності на спірну квартиру, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у праві розпорядження майном шляхом визнання відповідачів таким, що втратили право користування нерухомим майном. Крім того посилався на існування аналогічного позову про усунення перешкод у користуванні майном, який судом залишено без розгляду (а.с. 45-48). Позивач у відповіді на відзив послався на безпідставність заперечень відповідача, оскільки передача об'єкта іпотеки у власність позивача є законною та відбулась згідно іпотечного договору, посилання на залишення аналогічного позову про усунення перешкод у праві розпорядження майном без розгляду не є перешкодою для повторного звернення до суду з таким самим позовом (а.с. 62-64). Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: 18.10.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту № 11235941000, за умовами якого [PERSON] надано кредит в іноземній валюті в сумі 57000,00 доларів США з відсотковою ставкою 13,4% річних строком до 18.10.2017 (а.с. 10-17) В забезпечення виконання зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором між банком та [PERSON] укладений договір іпотеки від 18.10.2007, за умовами якого в іпотеку передано квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с. 18-21). 12.12.2011 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладені договір факторингу № 1 про відступлення прав вимоги з кредитними договорами та договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, зокрема договору кредиту між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] та договору іпотеки між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] (а.с. 22-31). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності Товариству на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. (а.с. 6-8). Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З довідки КП «Жилкомсервіс» від 25.09.2017 вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та її чоловік [PERSON] (а.с. 9). Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15.06.2017 (справа № 643/2353/17) позов [PERSON] до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про визнання неправомірними дій щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задоволений, визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» зареєстровано право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] (а.с. 51). ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» подано заяву про перегляд вказаного заочного рішення, ухвалою суду від 07.11.2017 заяву прийнято до розгляду (а.с. 52). На час розгляду даної справи заява про перегляд заочного рішення не розглянута, відомості про набрання заочним рішенням по справі 643/2353/17 законної сили або про його скасування відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, відповідачем на підтвердження заперечень проти позову, викладених у відповіді на відзив щодо незаконності реєстрації права власності за позивачем на спірну квартиру не надано належних та допустимих доказів. Статтею 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. З ч. 1 ст. 156 ЖК України вбачається, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника (в тому числі житлового приміщення або будинку) вимагати усунень будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі ст. 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Аналізуючи вказані норми закону, суд дійшов висновку про обрання позивачем невірного способу захисту усунення порушень у праві володінні та розпорядженні майном, оскільки втрата права користування жилим приміщенням, врегульована як ЦК України так і ЖК України передусім передбачає відсутність осіб, які на законних підставах отримали право користування приміщенням, за місцем постійного проживання протягом певного строку, а позивачем не підтвердження втрати права користування відповідачами спірною квартирою не надано доказів їх незаконного проживання у квартирі або відсутності за місцем мешкання протягом певного строку. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як вбачається з ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачений механізм усунення перешкод у здійсненні права власності на іпотечне майно шляхом виселення мешканців житлового приміщення. Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed