Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 21 грудня 2002 року відділом РАГС Бердянського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис №782. Від шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO]. В березні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи що спільне життя з відповідачем не склалось з причин різних поглядів на життя, несумісності характерів. Відповідач не приймав участі у вихованні дитини, не допомагав матеріально. Вона вже два роки проживає з іншим чоловіком. Відповідач також фактично утворив нову родину. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] [PERSON], повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , що беруть участь у справі. Як встановлено судом сторони з 21 грудня 2002 перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю, що підтверджується копіями свідоцтв про одруження, про народження дитини, довідкою КП «Житлосервіс-2а» Бердянської міської ради №515 від 13.03.2014 року. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, або заперечень. Суд приймає до уваги пояснення позивача щодо неможливості подальшого сумісного проживання та збереження шлюбу. Також суд приймає до уваги, що сторони не ведуть спільного господарства, побуту та фактично утворили нові родини. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і вважає, що подальше збереження шлюбу не можливо, оскільки суперечило б інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Outcome: approved