Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивувало тим, що 15.08.2008 між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] був укладений кредитний договір №01013748267, згідно якого останній отримав кредит у сумі 166 500,00 грн з терміном повернення до 10.08.2015 та сплатою відсотків в розмірі 13,99 % річних. Позичальник зобов`язався виконувати всі умови даного кредитного договору. Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012, ТОВ «ПростоФінанс» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» придбало право вимоги заборгованості по кредитним договорам, зокрема і по кредитному договору, укладеному з відповідачем. Відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту не виконує, внаслідок цього виникла заборгованість, яка становить 295358,78 грн, з яких: 146208,55 грн - заборгованість по тілу кредиту; 123082,03 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом, 18656,33 грн - комісія, 7411,87 грн - штраф, яку позивач і просить стягнути з відповідача, а також судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.06.2020 скасоване заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2016 в даній цивільній справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 30.06.2020 представником відповідача - адвокатом Сауляком Є. В. поданий відзив на позовну заяву, де ним не визнаються обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги. Так вважає, що позивачем не підтверджений жодними доказами факт виконання кредитором умов кредитного договору щодо надання грошових коштів, а також невиконання умов кредитного договору боржником. У позовній заяві відсутні дані, а лише констатується факт наявності розміру всієї суми непогашеного кредиту. Крім того, у матеріалах справи відсутній доказ укладання акту приймання-передачі кредитного портфелю за договором його купівлі-продажу, а тому дата відступлення кредитного портфелю, на його думку, не настала, відповідно договір є неукладеним, тому ТОВ «Кредитні ініціативи» не набуло статусу нового кредитора. Також вказує на те, що позивач уже звертався до суду із позовом про стягнення заборгованості, а отже змінив строк виконання основного зобов`язання, тому зі спливом строку відпав обов`язок боржника сплачувати кредит черговими місячними платежами. Вважає, що комісія за управління кредитом, яку просить стягнути позивач є незаконною з огляду на норми Закону України «Про захист прав споживачів». Вказує на необхідність застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності. Позивач своїм правом на відповідь на відзив не скористався. Разом з тим надав свої письмові пояснення. Позивач не погоджується із доводами відповідача, посилаючись на факт укладення договору та надання кредиту для оплати транспортного засобу, а також те, що умовами договору визначений порядок надання кредиту - шляхом перерахування всієї суми кредиту відповідно до цільового призначення на банківські рахунки за заявою позичальника. 15.08.2008 така заява була подана ТОВ «ПростоФінанс» із зазначенням, що переказ коштів на зазначений рахунок вважає належним отриманням кредиту. ТОВ «ПростоФінанс» кредитні кошти перерахувало згідно платіжного доручення від 18.08.2008. Заперечуються в цілому і доводи відповідача щодо набуття права вимоги за кредитним договором, посилаючись на зміст самого договору купівлі-продажу кредитного портфелю, витягу з додатку №1 акту приймання-передачі кредитного портфелю. Крім того, вказує про обізнаність відповідача щодо заміни кредитора зважаючи на звернення уже раніше у 2013 році позивача із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, а також те, що за наслідками заяви останнього у 2014 році скасоване заочне рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 23.12.2013. Обґрунтовуючи право нарахування відсотків за кредитним договором, позивач вказує на відсутність обмежень щодо обсягу прав нового кредитора за договором про відступлення права вимоги в частині нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами. При цьому не згоден із доводами відповідача щодо можливості застосування строку позовної давності оскільки позовні вимоги пред`явлені у межах такого строку. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2020 суд визнав явку представника позивача обов`язковою. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2021 суд витребував копії документів, які стали підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса. У судовому засіданні представник позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» Куйдан О.І. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. При цьому не пояснив розмір та порядок нарахування процентів відповідно до наданого розрахунку заборгованості. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов, а також вказував на подвійне стягнення заборгованості з огляду на наявність виконавчого напису нотаріуса. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом установлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, що ґрунтуються на вимогах ст. 512-518, 526, 530, 536, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Судом установлено, що 15.08.2008 між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 01013748267, згідно якого останній отримав кредит у сумі 166 500,00 грн з терміном повернення до 10.08.2015 та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99 % річних. Відповідно до п.2.3 договору позичальник щомісяця сплачує комісію за управління кредитом в розмірі 0,15% від початкової суми кредиту. Заборгованість підлягає сплаті шляхом здійснення єдиних щомісячних платежів, визначених в графіку платежів. Кожний щомісячний платіж включає в себе відповідну частину суми кредиту, проценти за користування кредитом та комісію за управління (п.2.5 договору). У випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань щодо сплати щомісячних платежів згідно умов договору, кредитодавець має право вимагати від позичальника сплати кредитодавцю неустойки (штрафу) в розмірі 20 % від повної суми щомісячного платежу, зобов`язання по сплаті якого порушено позичальником. Відповідно до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012, укладеного між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», продавець зобов`язується продати (відступити) кредитний портфель Покупцю в дату відступлення, а покупець зобов`язується прийняти такий кредитний портфель. Кредитний портфель - право вимоги до позичальників (їх поручителів) щодо погашення загальної суми заборгованості позичальників перед продавцем за кредитними договорами (додаток №1 до договору), яка включає суму осново боргу, проценти, нараховані на суму такого ж боргу, комісії, усі та будь-які штрафні санкції (у разі їх наявності), та інші грошові платежі, а також права, зазначені у пункті 3.3. цього договору на дату відступлення. Відповідно до п.3.3, до прав, що переходять до покупця за кредитним договором у зв`язку з відступленням кредитного портфелю покупець набуває усі права вимоги за кредитним договором, що є дійсним на дату відступлення, включаючи, не обмежуючись цим, право вимоги до позичальника щодо сплати суми осново боргу, процентів, нарахованих на суму основного боргу, комісій, а також право вимоги до позичальників щодо сплати штрафних санкцій; право нараховувати проценти, комісії та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитним договором, починаючи з дати відступлення. Відповідно до п.4.3, право власності на кредитний портфель переходить від продавця до покупця в дату відступлення права вимоги відразу після укладення Акту приймання-передачі кредитного портфелю. Кредитний портфель передається в дату відступлення, що підтверджується укладенням сторонами акту приймання-передачі. Додаток №1 до цього договору містить зазначення кредитного договору, укладеного з [PERSON] . Право вимоги перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи», що підтверджується Актом приймання-передачі від 25.06.2012, укладеним між сторонами Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012, згідно якого новому кредитору на дату передачі передана заборгованість за кредитним договором № 01013748267 від 15.08.2008, укладеним з [PERSON] : по тілу кредиту в сумі 95 319,62 грн, прострочена заборгованість по тілу кредиту в сумі 50 888,93 грн, по відсоткам в цілому - 55689,23 грн, по комісії - 8741,25 грн, а також штрафні санкції ( а.с.44-45). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене, суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо не укладення вказаного договору купівлі-продажу кредитного портфелю та не набуття позивачем права вимоги. При цьому суд звертає увагу, що вказаний договір є правомірним та доказів його недійсності, в тому числі й щодо розміру заборгованості на момент укладення договору та передачі заборгованості по кредитному договору, матеріали справи не містять. Судом також установлено, що 11.11.2013 новим кредитором (позивачем) направлялася досудова вимога про дострокове повернення кредиту. 26.11.2013 ТОВ «Кредитні ініціативи» була направлена позовна заява, отримана судом 29.11.2013, про стягнення із [PERSON] заборгованості по кредитному договору, однак ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.09.2015 ця позовна заява була залишена без розгляду ( а.с.219-229). Відповідач отримав кредит в сумі 166500,00 грн для купівлі автомобіля шляхом перерахування коштів на банківський рахунок вказаний ним в своїй заяві. Як слідує зі змісту заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення останній визнає обставину придбання ним автомобіля та його страхування на виконання умов кредитного договору, а тому зміну позиції відповідача та його твердження про ненадання кредиту та відсутність доказів щодо цього суд розцінює як спосіб захисту відповідача та намагання уникнути відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за кредитним договором. Відповідач свої зобов`язання не виконує. За даними розрахунку позивача заборгованість відповідача за період з 15.08.2008 до 07.10.2015 року становить 295 358,78 грн, з яких: 146 208,55 грн - заборгованість по тілу кредиту, 123082,03 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом, 18656,33 грн - комісія, 7411,87 грн - штраф (сума визначена відповідно до положень ст.258 ЦК України). При цьому суд звертає увагу, що вказаний розрахунок містить в собі як суму заборгованості передану відповідно до акту приймання-передачі до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 25.06.2012, а також власні нарахування відсотків, комісії та штрафних санкцій, проведених ним з урахуванням положень договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012. Відповідач заперечує вказаний розмір заборгованості. При цьому свого розрахунку боргу, який би спростовував розрахунок креитора, [PERSON] не наведений, доказів виконання умов кредитного договору, повернення кредитних коштів відповідачем не надано. Разом із тим, визначаючись із розміром стягуваної заборгованості, суд дійшов до наступного. Так позивач просив стягнути на свою користь комісію, що за його розрахунком становить 18 656,33 грн. Відповідно до п. 2.3 кредитного договору позичальник сплачує комісію за управління кредитом в розмірі 0,15% від початкової суми кредиту. Згідно з пункту 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16. Як зазначалося, умовами кредитного договору передбачена комісійна винагорода за управління кредитом, тобто за дії, які здійснюються кредитором на власну користь. За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону; умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною ( постанова Верховного Суду України від 06.09.2017 (справа № 6-2071цс16)). З матеріалів справи не слідує, що призначення комісії - за вчинення дій (надання послуг), відмінних від дій, вказаних у п. 3.6 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позову у цій частині необхідно відмовити. Крім того, позивач просив стягнути на його користь заборгованість по процентах за користування кредитом, а також штраф, сума якого визначена відповідно до положень ст.258 ЦК України, тобто у межах дванадцяти місяців. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. З метою повного, всебічного дослідження усіх обставин справи у судовому засіданні оглянута цивільна справа № 143/1804/13-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості, з якої слідує, що позивач 26.11.2013 засобами поштового зв`язку подавав до суду позов про дострокове стягнення заборгованості за цим договором, який залишений без розгляду. Із матеріалів цивільної справи № 143/1804/13-ц також слідує, що 11.11.2013 [PERSON] направлялася вимога про досудове врегулювання спору та дострокової сплати загальної суми заборгованості Таким чином, як установлено судом, у зв`язку із порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором ТОВ «Кредитні ініціативи» використало своє право дострокового повернення заборгованості, надіславши 11.11. 2013 вимогу боржнику про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних з ним платежів. Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Крім того слід звернути увагу, що згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу є додатковим до основного. Таким чином, вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення процентів нарахованих після 11.11.2013 (після направлення вимоги про дострокове повернення суми кредиту та зміни строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Крім того, слід звернути увагу, що не має підстав і для нарахування штрафу поза межами строку дії договору за прострочення, яке сталося під час дії договору. З огляду на викладене, у стягненні штрафу та відсотків, нарахованих поза межами строку кредитування необхідно відмовити з цих підстав. Такі висновки суду, узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 28.03.2018 у справі № 14-10цс18 та Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.02.2019 у справі №175/4753/15-ц. Суд звертає увагу на норми ст. 1050 ЦК України якими передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже у даній справі кредитор має право на отримання гарантій неналежного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, однак таких вимог банк не заявляв. Разом із тим, як слідує з матеріалів справи, позивач просив стягнути відсотки за користування кредитом і за період з 15.08.2008 до листопада 2013 року. При цьому суд враховує, що позивач, визначаючи розмір заборгованості по відсоткам, врахував суму, яка була передана йому, а також самостійно здійснив нарахування відсотків.. Суд також враховує, що відповідно до змісту відзиву на позовну заяву представника відповідача [PERSON] він просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи». Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Позивач звернувся до суду з даним позовом 01.11.2015. Таким чином вимоги позивача про стягнення відсотків до 01.11.2012 подані зі спливом строку позовної давності, тому у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Пред`явлення позивачем позову в листопаді 2013 року, який залишений судом без розгляду, не зупинив та не перервав строку позовної давності в силу положень ст.254, 265 ЦК України. Щодо нарахованих позивачем відсотків за користування кредитом за період з 01.11.2012 до 10.11.2013, то такий розмір заборгованості не відповідає змісту кредитного договору, графіку платежів та за самими простим арифметичним підрахунком не відповідає нарахуванням за встановленою кредитним договором відсотковою ставкою у 13,99 % річних, а тому суд вважає за можливе стягнути заборгованість за відсотками за вказаний період відповідно до графіку платежів, що становить 11 210, 85 грн. Стосовно заборгованості за тілом кредитом, то як слідує з матеріалів справи позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 146 208,55 грн за період з 15.08.2008 до 07.10.2015, яка передана позивачу за умовами договору купівлі - продажу кредитного портфелю та до складу якої входить прострочена заборгованість по щомісячним платежам, визначеним графіком договору, а також заборгованість про дострокове повернення якої позивачем направлялася вимога. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були викладені Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Такий же висновок викладений і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Оскільки умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту згідно графіку платежів (не пізніше 10 числа місяця у відповідному платіжному періоді), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Позивач звернувся до суду з позовом 01.11.2015, тобто після спливу позовної давності щодо платежів до 10.10.2012, а також простроченої суми основного боргу за кредитом по щомісячним платежам, що перейшла до позивача за договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 року (50 888,93 грн), а тому, враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, в позові в цій частині слід відмовити. Отже розмір заборгованості за кредитом, що підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», враховуючи графік платежів, становить 87 145,94 грн (сума неповернутих платежів з листопада 2012 року з урахування вимоги про дострокове повернення кредиту). Щодо тверджень відповідача про подвійне стягнення заборгованості, то як установлено судом приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області вчинив виконавчий напис, яким запропонував стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №01013748267 від 15.08.2008 за період з 01.0.2017 по 01.09.2020 в сумі 404 468,92 грн. Даний виконавчий напис знаходиться на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму ВССУ від 30.03.2012 №5, наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту (п.17). Отже, наявність виконавчого напису про стягнення коштів з відповідача не позбавляє права кредитора на отримання своїх коштів в разі його не виконання, однак слід довести неналежне виконання зобов`язання, а також надати докази на підтвердження того, що зобов`язання не було виконано за виконавчим написом. Наразі матеріали справи свідчать про невиконання відповідачем своїх зобов`язань та відсутність виконання виконавчого напису, а тому в суду відсутні підстави стверджувати про подвійну відповідальність відповідача. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір у розмірі 1475,35 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial