Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивач [PERSON] , уточнивши позовні вимоги, просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] , зареєстрований 14 вересня 2006 року, актовий запис № 153, неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з відповідачкою, витрати по справі покласти на нього. Свої вимоги мотивує тим, що звідповідачкою 14.09.2006 він уклав шлюб. Від їх шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , а також є син [PERSON] , [INFO] Неповнолітні діти проживають з матір`ю. З самого початку їх сімейного життя вони проживали добре, однак останні два роки у них почались непорозуміння та сварки. Вони мирилися, але це не давало ніякого результату. З відповідачкою не підтримує сімейних відносини з липня 2018 року. Він був змушений залишити сім`ю і перейшов проживати окремо. Строк для примирення позитивних наслідків не дасть, так як їх сім`я остаточно розпалась і зберегти її неможливо. Позивач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив шлюб розірвати з підстав, викладених у позовній заяві, неповнолітню дочку залишити з відповідачкою, а син у зв`язку з досягненням 17-річного віку вправі сам визначати з ким бажає проживати. Просив прийняти визнання позову відповідачкою та ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні, так як примирення та збереження сім`ї неможливе. Відповідачка в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала, пояснила, що півтора року вони з відповідачем проживають окремо, тому розірвання шлюбу відповідатиме їхнім інтересам та інтересам іх неповнолітніх дітей. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 11.12.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. Відповідачка правом подати відзив на позов не скористалася, однак в підготовчому судовому засіданні позов визнала, про що подала письмову заяву. Позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій також просив прийняти визнання позову відповідачкою. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заява відповідача про визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України). Враховуючи, що відповідачка позов визнала, визнання нею позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову відповідачкою та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні за наявними у справі доказами. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 14 вересня 2006 року, який зареєстрований відділом РАЦС Долинського РУЮ Івано-Франківської області, актовий запис № 153, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14.09.2006 (а.с.3). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 16.11.2007 відділом РАЦС Долинського РУЮ ГУЮ в Івано-Франківській області, батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі (а.с. 10). Як вбачається зі світлокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.02.2009 відділом РАЦС Долинського РУЮ Івано-Франківської області, за час спільного проживання у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , актовий запис №21 (а.с.9). Таким чином, у сторін є двоє дітей [PERSON] , [INFO] , якому вже виповнилося 17 років, та [PERSON] , [INFO] , якій на сьогоднішній день 10 років. Спір з приводу визначення місця проживання дітей відсутній. Сторони спільно не проживають з липня 2018 року. Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітніх дітей, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: дослідивши докази, які надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи,взявши до уваги заяву відповідачки про визнання позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що сторони спільно не проживають, між ними припинилися будь-які шлюбні відносини, їхній шлюб носить формальний характер. Сторони не бажають зберегти сім`ю, наполягають на розірванні шлюбу, вважають примирення між ними неможливим. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Обидві сторони погодилися щодо визначення місця проживання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, відповідачкою по справі, висловивши думку з цього приводу відповідно у позовній заяві та у заяві про визнання позову. Щодо сина [PERSON] , [INFO] , якому вже виповнилося 17 років, то, враховуючи ч. 3 ст. 160 СК України, згідно з якою якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою, він сам вправі приймати рішення з ким із батьків проживати. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з матір`ю, прізвище якої після розірвання шлюбу залишити без змін за її заявою. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з врахуванням заяви позивача про залишення за ним сплати судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 114, 160 СК України,

Outcome: approved