Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Судом встановлено та визнано сторонами, що позивачі є користувачами послуг мережі мобільного зв'язку відповідача на підставі «Умов користування мережами мобільного зв'язку», яке здійснюють через два власних сертифікованих кінцевих обладнання (мобільні телефони). 04.10.2017 року позивачі по обох номерах їх мобільних телефонів здійснили підключення до послуги «Роумінг, як вдома» строком на 7 днів. Однак, у період з вечора 04.10.2017 року по 06.10.2017 року, під час перебування позивачів в країні Албанія, зазначена послуга надавалася відповідачем неякісно по причині невідомих перебоїв зв'язку у партнера відповідача компанії «Vodafone Albania» (Албанія). Правовідносини між сторонами врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про телекомунікації», Постановою КМУ №295 від 11.04.2012 року «Про затвердження Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг». Відповідно до пункту 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до пункту 13 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. Як вбачається з позовних вимог, позивачі просять розірвати договір купівлі-продажу стартового пакету, який використовувала [PERSON], відповідно до положень ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» при цьому посилаючись на істотній недолік цього товару внаслідок неякісного зв'язку на території Албанії, а саме можливості здійснювати вихідні дзвінки та неможливістю приймати вхідні дзвінки. Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Згідно з п.12 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Суду позивачами не надано доказів того, що придбана ними ідентифікаційна телекомунікаційна картка (СІМ-картка) за номером [NUMBER] мала істотні недоліки та не могла використовуватись. Більш того, як встановлено в судовому засіданні з пояснень самих позивачів під час перебування в Албанії позивачка вільно здійснювала вихідні дзвінки, але мала проблеми з отриманням вхідних дзвінків. З досліджених у судовому засіданні доказів вбачається, що позивачка мала неякісний зв'язок не з причини істотного недоліку СІМ-картки, а з причини перебоїв зв'язку у телекомунікаційній мережі з причин, які не були встановлені в судовому засіданні. Поміж тим, відповідно до п.12.2 «Умов користування мережами мобільного зв'язку», які фактично були прийняти позивачами шляхом активації стартового пакету, визначено, що мобільний зв'язок у силу своїх природних умов поширення радіохвиль може погіршуватися, перериватися або супроводжуватися перешкодами поблизу будинків, у тунелях, підвалах та інших підземних спорудах через локальні особливості рельєфу і забудови, метеорологічних умов та інших причин. У зв'язку з цим, такі перешкоди або відсутність зв'язку в окремих місцях, або надмірний трафік та користування зв'язком у певних місцях та у певний час, які можуть негативно впливати на наявність та потужність радіосигналів не є фактом неналежного виконання оператором своїх зобов'язань. Таким чином, на підставі наведеного суд доходить до висновку про відсутність підстав застосування до договору купівлі-продажу стартового пакету номер [NUMBER] наслідків, передбачених п.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів», на яких наполягає позивач, та позовні вимоги в частині розірвання договору купівлі - продажу стартового пакету номер [NUMBER] задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ч.1 ст.40 Закону України «Про телекомунікації» оператор, провайдер телекомунікацій несе перед споживачами за ненадання або неналежне надання телекомунікаційних послуг таку майнову відповідальність: 1) за ненадання оплачених телекомунікаційних послуг або надання їх в обсязі, меншому за оплачений - у розмірі оплаченої вартості ненаданих послуг та штрафу в розмірі 25 відсотків вартості послуг. Позивачі просять застосувати вищевказану норму щодо відповідача у зв'язку з тим, що їм не була надана оплачена ними телекомунікаційна послуга. Як встановлено в судовому засіданні, та не заперечується самими позивачами, під час знаходження в Албанії вони мали можливість та здійснювали вихідні дзвінки, використовували СМС, але не могли повноцінно приймати вхідні дзвінки. З досліджених у судовому засіданні деталізованих рахунках по номерах позивачів вбачається, що за період з 04.10.2017 року по 06.10.2017 року вони здійснювали вихідні дзвінки, використовувалиСМС, а також отримували вхідні дзвінки. Таким чином суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт ненадання оплачених телекомунікаційних послуг позивачам. Суд не бере до уваги заяву позивачів про те, що надані відповідачем деталізовані рахунки не відповідають дійсності та містять неповну й недостовірну інформацію, ймовірно через несанкціоноване втручання у роботу телекомунікаційної системи, оскільки будь-яких доказів на підтвердження зазначеного твердження позивачами суду надано не було. Поміж тим, в судовому засіданні встановлено, що надані відповідачем деталізовані рахунки по номерах позивачів зроблено з Автоматизованої системи розрахунків за телекомунікаційні послуги FORIS OSS, яка згідно з дослідженими в судовому засіданні «Сертифікатами відповідності» відповідає вимогам ДСТУ 4467-1:2005, ДСТУ ETSI EN 300 386:2007, ГСТУ 45.022-2001, ГСТУ 61-034:2013, ТОСТ 12.1.003-83, К.20 та інших документів, які наведені у додатках до цих сертифікатів. Статтею 81 ЦПК Украї ни встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи виключно в межах заявлених позовних вимог, а факт ненадання позивачам телекомунікаційних послуг у судовому засіданні свого підтвердження не знайшов, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення майнової відповідальності за ненадання телекомунікаційних послуг є недоведеними, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.40 Закону України «Про телекомунікації» питання відшкодування завданих споживачеві фактичних збитків, моральної шкоди, втраченої вигоди через неналежне виконання оператором, провайдером телекомунікацій обов'язків за договором про надання телекомунікаційних послуг вирішуються в судовому порядку. Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, якщо шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Поміж тим, згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції» шкодою є завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. В судовому засіданні не було встановлено, що позивачам була завдана будь-яка шкода їх життю, здоров'ю чи майну внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції) відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed