Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі - 187335,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.08.2017 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики №247147 в електронній формі, згідно з яким ТОВ «ВЕЛЛІН»(позикодавець) надав [PERSON] (позичальнику) грошові кошти в сумі 5500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позивач належним чином виконав умови Договору позики, а саме надав відповідачу грошові кошти у сумі 5500,00 грн., натомість відповідач отримані грошові кошти в передбачені строки не повернув, внаслідок чого, станом на 28.01.2020 року, утворилась заборгованість у розмірі 187 335,00 грн., з яких: 5500,00 грн. - основний борг; 87 675,00 грн. - заборгованість по відсоткам; 94160,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Оскільки станом на час звернення позивача до суду із даним позовом, вищевказана сума заборгованості відповідачем добровільно не погашена, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У поданому до суду відзиві на позовну заяву, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі зазначивши про протиправність нарахування позивачем передбачених договором процентів за договором позики поза межами погодженого сторонами строку. Позикодавець має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування 30 днів, тобто до 23.09.2017 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, у зв`язку із чим не підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по додаткових процентах у розмірі - 94 160,00 грн. за користування позикою за період з 24.09.2017 року по 28.01.2020 року, та заборгованості по відсоткам у сумі - 87 675,00 грн. Вважає, що загальна сума боргу складає 8470,00 грн., а саме: 5500,00 грн. - основна сума боргу; 2970,00 грн. - сума відсотків за період 30 днів з 24.08.2017 року по 23.09.2017 року. Корім того вважає, що позивачем не доведено факту укладання договору позики з відповідачем, фактичного передання відповідачеві грошових коштів, з огляду на що просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Сторони, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явились. Клопотань про відкладення судового засідання, чи будь-яких заяв щодо продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом № 731-IX, або заяв про поновлення або продовження процесуальних строків, встановлених нормами ЦПК України, у зв`язку із їх пропуском з поважних причин, та таких, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, або з причин неможливості вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк, що зумовлено обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, - від учасників справи до суду також не надходило. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ТОВ «Веллфін» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги з позики грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності, що підтверджується розпорядженням Нацкомфінпослуг № 2606 від 27.10.2015 року. 24.08.2017 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] уклали Договір позики № 247147, згідно з яким позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 5500,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 1.5 цього Договору. Згідно із п.1.1. Договору, Позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним Договором, грошові кошти в позику в сумі 5500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5. цього Договору. Згідно п. 1.3 Договору, строк позики за цим Договором складає 30 днів, позика має бути повернута згідно графіка розрахунків (додаток до Договору) до 23.09.2017 року. Відповідно до п.1.3. Договору, строк позики за цим Договором складає 14 днів, позика має бути повернута згідно Графіку розрахунків до 05.04.2017 року. П.1.5. встановлено, що строк та проценти за користування позикою за Договором позики обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах: 1.5.1. Протягом строку позики, встановленого п.1.3 Договору, розмір основних процентів складає: - 1,8 % від суми позики, але не менше ніж 20 грн. за перший день користування позикою; - 1,8 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 цього Договору. 1.5.2. У разі якщо Позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений пунктом 1.3 Договору, нарахування процентів, встановлених п.1.5.1 Договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів, на вимогу Позикодавця, доведену до Позичальника шляхом розміщення відповідного повідомлення у особистому кабінеті, Позичальник зобов`язаний сплатити 2 % від суми позики за кожен день прострочення. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення Позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Позивачем умови договору виконано шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача коштів в розмірі 5500,00 грн. Разом з тим відповідач отриману суму в передбачені Договором строки не повернув, у зв`язку із чим, станом на 28.01.2020 року, утворилась заборгованість у розмірі - 187 335,00 грн., з яких: 5500,00 грн. - основний борг; 87 675,00 грн. - заборгованість по відсоткам; 94160,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Як на підставу позовних вимог ТОВ «ВЕЛЛФІН» посилалося на те, що зобов`язання за договором позики від 24.08.2017 року відповідач належним чином не виконав, тому наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача вищевказаної суми заборгованості у розмірі - 187 335,00 грн. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1, 2статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із частиною 1статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частини 1, 2статті 1047 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII(надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3статті 11 Закону № 675-VIIIелектронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону(частина 6статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно встановлених судом фактичних обставин справи, Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні статей641,644 ЦК Україниє публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Матеріали справи свідчать про те, що сторони погодили, що позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 5500,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. За умовами договору позики позичальник зобов`язався повернути позику до 23.09.2017 року. Згідно п. 1.5 Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: - 1,8 % від суми позики, але не менше ніж 20 грн. за перший день користування позикою; - 1,8 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 цього Договору. - 2% процента, додатково до основних процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.3 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Крім того пунктами 1.3, 1.4 договору встановлено, що позика надається строком на 30 днів, а дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, є датою укладення договору. Деталізована інформація щодо визначення сукупної вартості позики при нарахуванні основних процентів у відповідності до пункту 1.5.1 Договору зазначена у графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.7 Договору). Також сторони досягли згоди, що позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором у відповідності до графіку розрахунків (пункт 3.1. Договору). Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, повернення позики здійснюється позичальником одним платежем. Згідно наданої позивачем довідки щодо заборгованості за договором №247147 від 24.08.2017 року вбачається, що позика за вказаним договором надана до 23.09.2017 року. Станом на 28.01.2020 року загальна сума заборгованості позичальника становить 187 335,00 грн., з яких: - 5500,00 грн. - заборгованість за основною сумою позики; - 87 675,00 грн. - заборгованість за відсотками згідно договору; - 94 160,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками згідно договору. Загальна кількість днів прострочення позики становить - 857 календарних днів (а.с. 24). Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріали справи свідчать про те, що з графіку розрахунків до договору позики №247147 від 24.08.2017 року вбачається, що сума за договором складає 5500,00 грн., дата погашення 23.09.2017 року, сума процентів до сплати 2970,00 грн., разом до сплати 8470,00 грн. (а.с. 23 з.б.). Отже сторони погодили строк дії договору позики 30 днів, а також погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28березня 2018року у справі №444/9519/12,провадження №14-10цс18,від 4липня 2018року у справі №310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18,від 31жовтня 2018року у справі №202/4494/16-ц,провадження №14-318цс18. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Разом з тим позивач з вимогами про стягнення грошових коштів на підставі ст. 625 ЦК України не звертався. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь товариства заборгованості за відсотками у розмірі 87 675,00 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 94 160,00 грн., оскільки заборгованість за відсотками підлягає стягненню з відповідача лише в межах строку дії договору. Доводи відповідача стосовно недоведеності позивачем факту укладання договору позики та фактичного передання відповідачеві грошових коштів, суд відкидає. Так, суд наголошує, що відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, яка кореспондує з положеннями ч. 1 ст. ст. 81 ЦПК України, якою встановлений обв`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 80 ЦП К України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем вказаних процесуальних норм не дотримано, та жодних доказів на підтвердження/доведення обставин на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти позову, ним не надано. Доказів визнання у передбаченому законом порядку договору позики недійсним, нікчемності правочину, чи будь-яких заперечень з боку відповідача з приводу неналежного виконання умов договору іншою стороною, матеріали справи також не містять. Жодних доказів неналежності/недопустимості представлених позивачем копій документів, чи недостовірності/помилковості зазначеної в них інформації, тощо, відповідачем суду також не надано. Решта доводів відповідача не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують наведених висновків. При цьому, у контексті оцінки решти доводів відповідача, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58) згідно із якою: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 298 грн. 24 коп. Так, сума задоволених вимог у розмірі - 8470,00 грн. від суми вимог позивача у розмірі 187 335,00 грн. становить 46,20 %, отже 1 298 грн. 24 коп. становить 46,20 % від суми сплаченого позивачем при зверненні до суду із даним позовом судового збору 2810 грн. 04 коп.

Outcome: partial