Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі, в якому просить розірвати договір оренди землі, укладений між [PERSON] і [PERSON] 15.04.2014 року, б/н, зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Гайворонського районного управління юстиції Кіровоградської області Ганджою Ігорем Анатолійовичем 12.08.2014 року за № 15094950 та скасувати державну реєстрацію за № 15094950, номер запису про інше речове право 11416941, згідно якого передано в оренду [PERSON] земельну ділянку, загальною площею 2,8552 га, кадастровий номер 3521185100:02:000:0140; стягнути з [PERSON] заборгованість по виплати орендної плати в розмірі 6978 грн.; стягнути з [PERSON] судові витрати у справі. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до договору міни земельних ділянок від 26.05.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Стеблюк Н.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 1095, йому на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер 3521185100:02:000:0140, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,8552 га, що розташована на території Соломіївської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області. Крім того, 26.05.2020 року між ним та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги за договором оренди даної земельної ділянки. [PERSON] успадкувала дану земельну ділянку від матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Протягом життя 15.06.2014 року [PERSON] було укладено договір оренди землі № б/н з відповідачем [PERSON] , згідно якого вищевказана земельна ділянка передана в оренду строком на десять років. У вересні 2019 року [PERSON] було направлено відповідачу лист з вимогу про виплату заборгованості зі сплати орендної плати з доданими документами, які підтверджують набуття нею права власності на вказану земельну ділянку, який залишений відповідачем без реагування. Також 17.04.2020 року ним, як представником за довіреністю [PERSON] , було направлено лист про зміну власника земельної ділянки та реквізити для сплати орендної плати, який також залишений відповідачем без реагування. Крім того 22.06.2020 року та 19.12.2020 року ним направлялися листи про зміну власника земельної ділянки та реквізити для сплати орендної плати, який також залишений відповідачем без реагування та не сплачено орендну плату. Зазначає, що до нього перейшли усі права та обов`язки орендодавця за договором оренди землі. Вказує, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] порушує свої зобов`язання щодо сплати орендних платежів за користування земельною ділянкою в 2018, 2019, 2020 роках, будь-яких послуг в рахунок орендної плати за 2018-2020 роки він та попередній власник від відповідача не отримував. Вважає, що порушення відповідачем строків виплати орендної плати за користування земельною ділянкою в 2018-2020 роках є порушенням з його сторони умов укладеного договору оренди землі, що є підставою для розірвання даного договору. 14.09.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позову заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що права позивача не порушені. Наголошує, що договір міни земельних ділянок укладено в період дії заборони на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв) та з порушенням вимог Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», тому цей договір є нікчемним. Вказує на відсутність систематичності несплати орендних платежів. Наголосив на відсутність заборгованості щодо сплати орендних платежів, з огляду на те, що орендодавець [PERSON] отримала орендну плату за десять років одноразовим платежем, тобто до 2024 року, що стверджується даними відповідної розписки від 15.06.2014 року. 26.10.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач вказує на порушення відповідачем строків, передбачених ст. 178 ЦПК України щодо надіслання відзиву на позовну заяву, з огляду на це даний відзив та долучені до нього докази не можуть бути прийняті до уваги. Вказує на неналежність та недопустимість долученого доказу - розписки, складеної 15.06.2014 року від імені [PERSON] , оскільки в такій не вказано за які роки отримана орендна плата, відсутні ідентифікуючі дані земельної ділянки, а також договору оренди землі. Ставить під сумнів достовірність складення розписки власноручно самою [PERSON] , вказуючи на розбіжність у почерку написання такої і підпису [PERSON] . Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.07.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30.09.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Волощук В.В. в судове засідання не з`явилися, відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності його представника, в задоволенні позову просив відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 16 ЦПК України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. 15.06.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого орендодавцем передано орендарю земельна ділянка загальною площею 2,86 га, кадастровий номер земельної ділянки 3521185100:02000:0140 (а.с. 13-15). Згідно умов даного договору, його укладено строком на 10 років. Сторони визначили, що орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату, передбачену цим договором у розмірі не менше, ніж 4 % грошової оцінки земельної ділянки, а саме 2 326 грн. за всю ділянку в рік. За згодою сторін орендна плата може виплачуватися у вигляді сільськогосподарської продукції чи надання сільськогосподарських послуг на відповідну суму згідно додатку 1, орендна плата виплачується один раз на рік - до 31 грудня поточного року. Сторони узгодили, що у всіх випадках, які не обумовлені в цьому договорі, сторони керуються чинним законодавством. Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки від 15.05.2014 року, [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв в оренду земельну ділянку, кадастровий номер3521185100:02000:0140, на території Соломіївської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області згідно з договором оренди землі (а.с. 16). Згідно акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орендодавець [PERSON] та орендар [PERSON] визначили та погодили в натурі межі земельної ділянки загальною площею 2,86 га, кадастровий номер 3521185100:02000:0140 (а.с. 18). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 12.08.2014 року вбачається, що договір оренди земельної ділянки від 15.06.2014 року був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 12.08.2014 року, номер запису про інше речове право: 6652637 (а.с. 19). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.12.2018 року вбачається, що земельна ділянка, площею 2,8552 га, кадастровий номер 3521185100:02000:0140, що розташована на території Соломіївської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, належить на праві приватної власності [PERSON] , у відомостях про оренду зазначено про державну реєстрацію речового права 12.08.2014 року, визначено строк дії речового права до 12.08.2024 року (а.с. 24-28). Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 12.07.2019 року визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на земельну ділянку, площею 2,8552 га, кадастровий номер 3521185100:02000:0140, що розташована на території Соломіївської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області (а.с. 20-22). 26.05.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни земельних ділянок, згідно якого [PERSON] передала [PERSON] , а [PERSON] прийняв від [PERSON] земельну ділянку, площею 2,8552 га, кадастровий номер 3521185100:02000:0140, що розташована на території Соломіївської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, на належну [PERSON] земельну ділянку, площею 0,05 га, кадастровий номер 3521180400:02:000:2462, яка розташована за адресою: Кіровоградська область Гайворонський район Бандурівська сільська рада (а.с. 10-11). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.05.2020 року вбачається, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 2,8552 га, кадастровий номер 3521185100:02000:0140, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Соломіївської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, датою державної реєстрації є 26.05.2020 року, підставою для державної реєстрації права власності є договір міни від 26.05.2020 року (а.с. 12). Згідно довіреності, посвідченої 28.08.2019 року приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області Хмель Н.О., зареєстрованої в реєстрі за № 903, [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником перед усіма фізичними та юридичними особами з питань пов`язаних з користуванням земельною ділянкою площею 2,8552 га, кадастровий номер 3521185100:02000:0140, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Соломіївської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області (а.с. 38). Із заяви про виплату орендної плати за користування земельною ділянкою від 17.04.2020 року вбачається, що [PERSON] звертався до [PERSON] щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за 2017-2019 роки в розмірі 6 978 гривень (а.с. 31), даний лист було скеровано за адресою місяця проживання [PERSON] та отримано ним 24.04.2020 року, що стверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 29-30). З договору відступлення права вимоги від 26.05.2020 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали договір про відступлення права вимоги на таких умовах: [PERSON] передала [PERSON] , а [PERSON] набув право належне [PERSON] та став кредитором за Договором оренди земельної ділянки від 15.06.2014 року, [PERSON] набув право вимагати від боржника [PERSON] сплати орендної плати за користування земельною ділянкою площею 2,8552 га, кадастровий номер 3521185100:02000:0140, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за період з моменту смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , до моменту передачі права власності на дану земельну ділянку [PERSON] , а саме до 26.05.2020 року, сума боргу за орендну плату за період 2017, 2018 та 2019 роки складає 6978 гривень (а.с. 39). 19.06.2020 року [PERSON] повторно було скеровано аналогічну заяву на адресу проживання [PERSON] , та така заява ним була отримана 26.06.2020 року, що стверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 32-34). Із заяви про виплату орендної плати за користування земельною ділянкою від 14.12.2020 року вбачається, що [PERSON] повідомив [PERSON] про набуття ним права власності на підставі договору міни від 26.05.2020 року на земельну ділянку площею 2,8552 га, кадастровий номер 3521185100:02000:0140, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також заявлено вимогу щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за 2017-2019 роки, а також щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за 2020 рік, яка станом на 07.12.2020 рік в сукупності становить 9 304 гривень (а.с. 37), даний лист було скеровано за адресою місця проживання [PERSON] та отримано ним 29.12.2020 року, що стверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 35-36). З розписки від 15.06.2014 року, наданої відповідачем [PERSON] , вбачається, що [PERSON] уклала договір оренди землі з [PERSON] на термін 10 років та взяла отримала орендну плату за 10 років в розмірі 23 (двадцять три тисячі) грн. (а.с.58). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», а також договором оренди землі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі»). Частиною першою статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Водночас у п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати. Отже, згідно зі ст. ст. 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі», основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Вказана позиція узгоджується із висновком, що міститься упостанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18). Розглядаючи можливість дострокового припинення спірного договору оренди, слід виходити із приписів та умов самого договору. У відповідності до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки. За загальним правилом, установленим ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонам. Згідно з ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендарем орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що вважається істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа. Своєчасність внесення орендної плати відповідно до умов договору є обов`язком орендаря та закріплене у п.п. 10.1 п. 10 Договору. Суд погоджується із тим, що оплата орендної плати є істотною обставиною, а її не отримання орендодавцем є істотним порушенням договірних умов, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати гарантовані договором кошти за використання земельної ділянки іншою особою. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач всупереч встановленого договором порядку порушував строки та порядок сплати орендної плати. Так, відповідно до п. 3 Договору, орендна плата вноситься орендарем у розмірі не менше, ніж 4 % грошової оцінки земельної ділянки, а саме 2,326 грн. за всю ділянку в рік. За згодою сторін орендна плата може виплачуватися у вигляді сільськогосподарської продукції чи надання сільськогосподарських послуг на відповідну суму згідно додатку 1. Орендна плата виплачується один раз на рік - до 31 грудня поточного року. Однак, відповідачем була надана суду копія розписки від 15.06.2014 року, згідно з якою орендодавець [PERSON] фактично виявила волю на отримання орендної плати наперед, а орендар вчинив дії - сплатив на користь орендодавця орендну плату у розмірі 23 000 гривень за майбутній період користування земельною ділянкою (10 років), тобто до строку закінчення дії договору оренди землі, який визначений п.2 договору оренди землі - 10 років (15.06.2024). Вказана розписка орендодавця і дії орендаря за обставинами цієї справи свідчать про погодження сторонами порядку сплати орендної плати за майбутні періоди, оскільки така домовленість не суперечить умовам договору оренди з приводу форм та способів внесення орендної плати. Що стосується доводів позивача про недостовірність складення розписки з тих підстав, що наявні розбіжності між почерком, яким написано розписку, та підписом [PERSON] , що, на думку позивача, може свідчити про відсутність волевиявлення орендодавця при її написання та розуміння її змісту, то такі є безпідставними, оскільки позивач сам факт написання розписки в суді не оспорював, як не оспорював і отримання грошових коштів в розмірі 23 000 грн. за надання земельної ділянки в оренду. Що стосується доводів позивача про те, що зміст даної розписки не містить даних про земельну ділянку та договір оренди землі, то слід зазначити, що дана розписка датована 15.06.2014 року, що відповідає даті укладення договору оренди землі, який укладений на 10 років; містить погодження отримання орендної плати за 10 років, тобто по 15.06.2024 року; містить покликання на Державний акт про право приватної власності на землю Серія ІІ-КР № 015819, який підтверджував належність [PERSON] права власності на земельну ділянку, яка була об`єктом оренди згідно договору оренди земельної ділянки від 15.06.2014 року. Будь-яких інших даних, які б підтверджували недопустимість даного доказу, сторонами суду не надано та такі не встановлені судом під час розгляду справи. Відповідно до ст. 148-1 ЗК України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Ч.5 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» наголошує на тому, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України. Таким чином, положення договору, укладеного 15.06.2014 року з [PERSON] , померлої [INFO] , зберігають свою чинність і для нових власників земельної ділянки, а відповідно сам договір є чинним до 15.06.2024 року, що також узгоджується із нормами закону щодо складу спадщини, до якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України), а також вимогам ст. 148-1 ЗК України щодо переходу прав та обов`язків попереднього власника земельної ділянки за чинним договором оренди щодо земельної ділянки до нового власника, який набув право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи. Згідно зі ст. 531 ЦК України, боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою. Звертаючись із вказаним позовом, позивач як на підставу для розірвання договору оренди землі від 15.06.2014 року посилався саме на систематичну несплату орендної плати. За таких обставин, поведінка відповідача, як учасника договірних відносин є добросовісною та такою, що не порушує договірні зобов`язання. Договір оренди земельної ділянки від 15.06.2014 року, укладений між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] , є діючим, не був розірваним сторонами у встановленому законом порядку; земельна ділянка з орендного користування відповідача не вибувала, орендна плата була сплачена належним чином. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем у цій справі не доведено істотного порушення орендарем умов договору (ст. 651 ЦК України). Ураховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позовні вимоги позивача про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі задоволенню не підлягають. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Ураховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, то витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed