Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить постановити рішення, та стягувати із відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, однак з листопада минулого року спільно не проживають та на даний час у суді вирішується позов про розірвання шлюбу. Від шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. Відповідач не бере участі у вихованні сина та не надає матеріальної допомоги на його утримання. Позивачка не працює, жодних доходів не має, а відповідач фізично здоровий, працює в Чехії, отримує значний дохід і може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та не заперечив проти їх задоволення. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 09.09.2021 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заяви відповідача про визнання позову не суперечать закону, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб. Враховуючи, що відповідач позов визнав, визнання ним позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову відповідачем та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: Сторони по справі перебувають з 01.04.2020 року у шлюбі, який зареєстрований виконкомом Томашівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, актовий запис № 96, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданий 20.03.2018 (а.с.5). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком сина [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.10.2018 (а.с.4). У відповідності до світлокопії довідки №518 від 01.09.2021 виданої Войнилівською селищною радою [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] і разом з нею проживає її син [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Таким чином, між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні їх неповнолітньої дитини. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Державою встановлюється мінімальна та максимальна сума аліментів. Перша становить 50% від прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідної вікової категорії. Максимальна 10 прожиткових мінімумів. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що неповнолітній син [PERSON] , проживає з нею. Вона просить стягувати з відповідача аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дитини та вказує аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи у сукупності досліджені докази та, виходячи з принципу справедливості та розумності, а також обов`язку обох батьків приймати участь в утриманні своєї дитини, беручи до уваги матеріальне становище сторін, те що відповідач згідний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, при цьому здатен займатись суспільно корисною працею з метою отримання доходів, дитина проживає з матір`ю, яка не має змоги повністю самостійно його утримувати, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти до досягнення сином повноліття у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить його належний фізичний та моральний розвиток, при цьому не порушить права відповідача. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат між сторонами: Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 908 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що 06.09.2021 позивачка уклала з адвокатом Лютак Л.Л. договір про надання правової допомоги та сплатила визначену договором вартість послуг в загальній сумі 1000,00 грн., що підтверджено квитанцією №0539529 від 02.09.2021 та актом надання правової допомоги від 06.09.2021 №06.09.02 (а.с.9,10). За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 1000 грн. витрат за надання правничої допомоги. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст.200,206 264, 265, 268, 273, 430 ЦПК України, суд

Outcome: approved