Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

ТзОВ «Фінансова компанія «Європошта» звернулось в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором фінансового кредиту, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача прострочену заборгованість по кредиту - 5 000,00 грн.; прострочену заборгованість по процентах за користування кредитом - 24750 грн.; пеню - 2425 грн., разом - 32175 грн. В обґрунтування вимог вказує, що 13 серпня 2018 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Європошта» та [PERSON] укладено договір фінансового кредиту № 261, на виконання умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 000 гривень 00 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,99% в день від розміру кредиту, річний розмір процентів за Кредитним договором складає 361,35% від розміру кредиту. Нарахування процентів здійснюється за кожен календарний день фактичного користування кредитом (за основу береться 365 днів у році) від залишку заборгованості по кредиту. Кінцевий термін повернення кредиту 27 серпня 2018 року (п. 3.2 Кредитного договору), що становить 14 календарних днів. Посилається на те, що відповідач на виконання умов договору отримав грошові кошти, однак позику не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. 10 серпня 2018 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Європошта» та [PERSON] укладено договір фінансового кредиту № 261, на виконання умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 гривень 00 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,99% в день від розміру кредиту, річний розмір процентів за Кредитним договором складає 361,35% від розміру кредиту. Нарахування процентів здійснюється за кожен календарний день фактичного користування кредитом (за основу береться 365 днів у році) від залишку заборгованості по кредиту. Кінцевий термін повернення кредиту 27 серпня 2018 року (п. 3.2 Кредитного договору), що становить 14 календарних днів. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - перерахував [PERSON] грошові кошти у розмірі, встановленому Кредитним договором - 5000 грн. на картковий рахунок відповідача (згідно наданої заяви на перерахування коштів у безготівковій формі від 13.08.2018 року), що підтверджується платіжним дорученням № 2187 від 13.08.2018 року. Відповідно до п. 6.4. Кредитного договору при порушенні позичальником строку повернення кредиту, вказаного в п. 3.2 Кредитного договору позичальник повинен сплатити Кредитору пеню в розмірі 0,1% від розміру кредиту за кожний день прострочення/повернення кредиту. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, а саме, не повернув кредитні кошти в строк до 27.08.2018 року, порушивши умови кредитного договору та статті 525, 526, 530, 1054 ЦК України. 22 березня 2019 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європошта» направила відповідачу вимогу про погашення заборгованості по кредитному договору. На переконання позивача, у зв`язку з порушенням зобов`язання за кредитним договором, [PERSON] , станом на 26.12.2019 року, має заборгованість за кредитом, в розмірі 32175 грн., що складається з простроченої заборгованості по кредиту 5 000,00 грн.; прострочену заборгованість по процентах за користування кредитом - 24750 грн.; пеня - 2425 грн. Щодо стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту. Згідно зі ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Належних, допустимих та достатніх доказів повернення [PERSON] позивачу позичених коштів суду не надано, хоча обов`язок доказування обставин покладається на кожну із сторін. З огляду на наведене, суд приходить до переконання про підставність позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю ТзОВ «Фінансова компанія «Європошта» про стягнення з [PERSON] 5000 гривень боргу за простроченим тілом кредиту, отриманого за договором фінансового кредиту №261 від 13 серпня 2018 року. Щодо стягнення пені. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до п. 6.4. Кредитного договору, при порушенні позичальником строку повернення кредиту, вказаного в п. 3.2 Кредитного договору Позичальник повинен сплатити Кредитору пеню в розмірі 0,1% від розміру кредиту за кожний день прострочення/повернення кредиту. У зв`язку з невиконанням відповідачем договірного обов`язку повернути тіло кредиту, у відповідності п. 3.2. Договору кредиту, Позивачем нараховано пеню в сумі 2425 гривень за період з 29.08.2018 року по 26.12.2019 року. Зважаючи на доведеність факту порушення умов договору відповідачем, вимога про стягнення пені в сумі 2425 гривень підлягає до задоволення. Щодо стягнення процентів. Позивач просить стягнути із відповідача проценти за користування кредитом в розмірі 24750 грн. за період з 13.08.2018 року по 27.08.2018року, з 28.08.2019р. по 26.12.2019р. за ставкою 361,35 % річних від суми заборгованості. Відповідно до п.2.2. договору щоденний розмір процентів складає 0,99% в день від розміру кредиту, річний розмір процентів за Кредитним договором складає 361,35% від розміру кредиту. Нарахування процентів здійснюється за кожен календарний день фактичного користування кредитом (за основу береться 365 днів у році) від залишку заборгованості по кредиту. Кінцевий термін повернення кредиту 27 серпня 2018 року (п. 3.2 Кредитного договору), що становить 14 календарних днів. Отже, за період строку дії договору позивач до 27 серпня 2018 року відповідач зобов`язаний був повернути кредит разом із процентам за 14 календарних днів в розмірі 5693 гривень, що видно також із графіка платежів (додаток №1 до договору), однак цього обов`язку не виконав. Тому, позовна вимога в частині стягнення процентів за користування кредитом за період дії договору з 13.08.2018 року по 27.08.2018 року в розмірі 693 грн. 00 коп. є підставною та підлягає до задоволення. Що стосується позовної вимоги про стягнення відсотків за період з 28.08.2018 року по 26.12.2019 року в сумі 24057 грн., суд вважає, що у цій частині позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ( Позика ) глави 71 ( Позика. Кредит. Банківський вклад ), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок про застосування статтей 1048,1050 ЦК України щодо нарахування та стягнення процентів від суми кредиту після спливу строку кредитування зробив Верховний Суд у складі Великої Палати у постанові № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року. Як видно із договору, строк кредитування встановлений договором до 27 серпня 2018 року (п. 3.2 Кредитного договору), тому з 28 серпня 2019 року позивач не вправі був нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитом. Однак, як вбачається із змісту позовної заяви, позивачем нараховано відсотки після закінчення терміну кредитування в розмірі 24057 грн., а тому в цій частині позов до задоволення не підлягає. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що відповідачем в повній мірі не виконано умови кредитного договору, а тому, позов підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення 5000 гривень простроченої заборгованості за договором фінансового кредиту № 261 від 13 серпня 2018 року, 2425 грн. пені та 693 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, що всього складає - 8118 грн. Зважаючи на те, що задоволено 25,23 % позовних вимог, в силу статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог щодо сплати судового збору, що становить 530,34 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial