Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Сторони та їх представники у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними братами, що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно. На підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії ДП Дн №004003, виданого Підгородненською міською Радою народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області 13.11.1995 року, відповідно до рішення II сесії XXII скликання Підгородненської міської ради народних депутатів від 30.08.1994 року, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4321 [PERSON] належала земельна ділянка [NUMBER], площею 0,0478 га в межах згідно з планом для ведення садівництва, розташована на території садового товариства «Експрес» Підгородненської міської ради, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. [INFO] року батько сторін, [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]) і після його смерті, на вищевказане спадкове майно - земельну ділянку, державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Терещенко Н.С., спадкоємиці [PERSON], як дружині померлого, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.09.2004 року за реєстровим №5-3851, однак за життя вона своє право власності на зазначену земельну ділянку у встановленому законом порядку зареєструвати не встигла, що підтверджується листом відділу Держкомзему у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області №72 від 05.01.2012 року. Крім того, [PERSON] успадкувала садовий будинок [NUMBER] з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в садовому товаристві «Експресе» у м. Підгородне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, тобто на вищезазначеній земельній ділянці, і право власності на вказаний будинок, [PERSON] у законному порядку зареєструвала в КП «ДМБТІ». Проте, [INFO] року [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]), залишивши заповіт, посвідчений 28.12.2004 року державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Терещенко Н.С., зареєстрованого в реєстрі за №5-4263, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] в рівних частинах кожному. Так, після смерті спадкодавці відкрилася спадщина на земельну ділянку і садовий будинок, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгородне, садове товариство «Експресе», будинок і земельна ділянка [NUMBER], а також на частку квартири [ADDRESS] Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON], згідно зі ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається особою, яка прийняла спадщину, оскільки постійно проживав та був зареєстрований за однією адресою із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме в квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідкою №411 КВ ЖРЕП Жовтневого району м. Дніпропетровська від 14.11.2014 року. Того ж дня, позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом (додаткове), посвідчене державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Білецькою В.І. 14.11.2014 року за реєстром №6-1187, на спадкове майно, а саме садовий будинок [NUMBER] з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у м. Підгородне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, садове товариство «Експрес». Також, Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою [PERSON], було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку [NUMBER], площею 0,0478 га, що розташована в садовому товаристві «Експрес» на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області після померлої [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вищезазначене майно, а саме Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Білецької В.І. від 07.04.2012 року. У свою чергу, відповідач [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку не прийняв і, як встановлено судом, він не заперечує проти оформлення спадкових прав на позивача у повному обсязі, що підтверджується заявою відповідача [PERSON] від 11.11.2014 року, посвідченою державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Білецькою В.І., тому [PERSON], як спадкоємець за заповітом має право на спірну земельну ділянку і інших спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку в спадщині, немає. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється, зокрема, за заповітом. Цивільним законодавством передбачено регулювання правовідносин щодо здійснення права на спадкування. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Приписами ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з абз. 4 п. 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус для видачі свідоцтва про право на спадщину вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт неможливості оформлення позивачем спадкових прав у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved