Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось в суд із Другого відділу ДВС ЛМУЮ, про звільнення майна з арешту. Зазначає, що між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] 02.08.2006 року було укладено кредитний договір № ML-A00/137/2006, відповідно до умовами кого позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 60000 дол.США та з метою забезпечення своїх зобов'язань передав в іпотеку банку, за договором іпотеки, земельну ділянку, площею 0,1265 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 0722884800:03:001:1955. [PERSON] [INFO] року помер. Водночас, після смерті позичальника банк та його спадкоємець -[PERSON] дійшли згоди щодо реалізації заставного майна і погашення заборгованості за кредитним договором. Просить звільнити з-під арешту, накладеного постановою державним виконавцем ДВ ДВС ЛМУЮ Іщенко Г.С. АМ № 468675 від 22.11.2010 року земельну ділянку, загальною площею 0,1265 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 0722884800:03:001:1955, звільнити з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця ДВ ДВС ЛМУЮ Пироги С.С. в/п № 330337518 від 20.08.2012 року земельну ділянку площею 0,1265 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 0722884800:03:001:1955. Представник позивача Кравчук М.В. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник Другого відділу державної виконавчого служби Луцького міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подав. Представники третіх осіб ВАТ «Державний ощадний банк Україна», ПАТ КБ «Надра» у судове засідання не з'явилися. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] заявлені вимоги підтримала, проти задоволення позову не заперечила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши та оцінивши подані суду докази, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 02.08.2006 року між акціонерним комерційний банком «Райффазен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір ML-A00/137/2006, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 60000 дол.США із цільовим використанням на будівництвом нерухомого майна, та з ставкою за користування кредитом 12 % річних, а після введення нерухомого майна в експлуатацію - 11 % річних, із строком повернення кредиту не пізніше 30.07.2026 року (а.с.4-9). У забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між банком та позичальником було укладено договір іпотеки № PML-A00/139/2006, відповідно до умов якого позичальник передав в іпотеку банку земельну ділянку загальною площею 0,1265 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 0722884800:03:001:1955 (а.с.10-13). 10.12.2010 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору ПАТ «ОТП Банк» передало ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», що підтверджується договором купівлі продажу кредитного портфелю, договором відступлення прав за договором застави (а.с. 14-24). На підставі ст. 514 ЦК України та вказаного договору до ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору поруки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Відповідно до норм ст. ст. 1216, 1218, ч. 2 ст. 1220, ч. 3 ст. 1223 ЦК України, відповідно до яких з моменту смерті особи до спадкоємців переходять права та обов'язки спадкодавця, які належали йому на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому зобов'язання правонаступників спадкодавця-боржника перед кредитором виникають з моменту смерті спадкодавця-боржника, а не з часу отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину (ст. ст. 1296,1298 ЦК України). Позичальник [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.08.2013 року (а.с.37). Як вбачається із копії довідки виданої Першої Луцькою державною нотаріальною конторою від 06.08.2014 року, спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його син - третя особа [PERSON], який прийняв спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори (а.с.38). Таким чином, до спадкоємців позичальника переходить зобов'язання із погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Статтями 526, 527, 530 ЦК України установлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Водночас, заборгованість позичальника [PERSON] станом на 06.08.2014 року становить 610124,26 грн., водночас вартість земельної ділянки становить 112600 грн. (а.с.30). Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет перед незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. За змістом ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про заставу», в силу застави кредитор (заставодержатель) має право, у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно із ч. 1 ст. 575 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У силу іпотеки іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, та п. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Як вбачається із інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, 03.08.2006 року на підставі договору іпотеки від 03.08.2006 року було зареєстровано заборону відчуження на земельну ділянку загальною площею 0,1265 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.25-26). Водночас, на підставі постанова державного виконавця Другого відділу ДВС ЛМУЮ Іщенко Г.С. від 22.10.2010 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження головного державного виконавця Другого відділу ДВС ЛМУЮ Пироги С.С. від 20.08.2012 року, накладено арешт та заборону відчуження на вищевказану земельну ділянку (а.с.26-29). Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача -заставодержателя. Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Враховуючи, що обтяження нерухомого майна було зареєстровано позивачем 03.08.2006 року тобто раніше виникнення прав третіх осіб, щодо даного майна, і порівняно з іншими обтяженнями має статус обтяження з вищим пріоритетом, а вартість земельної ділянки є значно нижчою за суму заборгованості позичальника, то в даному випадку позивач має першочергове право задовольнити свої вимоги за рахунок спірного заставленого майна. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про звільнення земельної ділянки, що перебуває в іпотеці банку з-під арешту, підлягають до задоволення, оскільки порушено право ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», як іпотекодержателя спірного майна.

Outcome: approved