Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

ТОВ «Прогрес Агро» звернулось із позовом до [PERSON], С(Ф)Г «Таврія», третя особа: Вільнянське районне управління юстиції Запорізької області про визнання договору оренди землі недійсним, визнання договору оренди землі з попереднім орендарем поновленим. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10 вересня 2008 року між ТОВ «АГРО-ТД», правонаступником якого є ТОВ «ПРОГРЕС-АГРО», та відповідачкою [PERSON] укладено договір № 143/а оренди земельної ділянки загальною площею 7,9998 Га, кадастровий номер 2321580500:03:002:053, строком на сім років. Пунктом 8 договору оренди передбачено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Умови договору ТОВ «ПРОГРЕС-АГРО» виконувало належним чином. До закінчення строку дії договору, 13.12.2016 року, ТОВ «ПРОГРЕС-АГРО» надіслало орендодавцю лист-повідомлення про поновлення договору оренди на новий строк, додавши до нього проект додаткової угоди. 14.12.2016 року відповідачка [PERSON] отримала орендну плату за 2016 рік в розмірі 6300 гривень, а також авансом орендну плату за 2017 рік в розмірі 8900 гривень. Крім того, на час закінчення строку договору оренди земельна ділянка оброблялася ТОВ «ПРОГРЕС-АГРО». Оскільки відповідачка протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки не висловила будь-яких заперечень проти поновлення договору оренди, то договір вважається поновленим відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі». Проте, в лютому 2017 року позивачу стало відомо, що 09.12.2014 року відповідачка уклала договір оренди зазначеної земельної ділянки з Селянським (фермерським) господарством «Таврія» строком на 10 років, та зареєструвала його в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.01.2015 року (державний реєстратор Вільнянського районного управління юстиції [PERSON]В.) Позивач вважає, що договір оренди земельної ділянки від 09.12.2014 року укладено [PERSON] та селянським (фермерським) господарством «Таврія» з порушенням прав ТОВ «ПРОГРЕС-АГРО», передбачених статтею 33 Закону України «Про оренду землі». [PERSON] до суду подано зустрічний позов до ТОВ «Прогрес Агро» про визнання договору оренди припиненим. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що 10 вересня 2008 року між ТОВ «Агро-ТД» правонаступником якого є ТОВ «ПРОГРЕС-АГРО» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 7,9998 гектарів кадастровий №2321580500:03:002:053 розташованої на території Антонівської сільської ради, Вільнянського р-ну, Запорізької області. Договір зареєстровано у ЗРФ Центр ДЗК Запорізької області 02 листопада 2009 року. Договір укладено терміном на 7 років. Відповідно п.43 Договору оренди земельної ділянки від 10 вересня 2008 року, він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. За змістом ст.ст.18, 20 Закону України «Про оренду землі» ( у редакції яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. У звязку з оспорюванням ТОВ «Прогрес Агро» припинення земельних правовідносин між сторонами [PERSON] просить суд визнати договір оренди земельної ділянки площею 7,9998 гектарів кадастровий №2321580500:03:002:053 розташованої на території Антонівської сільської ради, Вільнянського р-ну, Запорізької області, укладений між [PERSON] та ТОВ «Агро-ТД» правонаступник ТОВ «ПРОГРЕС-АГРО» 10 вересня 2008 року припиненим. В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, зустрічний позов не визнали, просили у задоволенні зустрічного позову відмовити. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, зустрічний позов підтримав просив задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне: Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. Звернення особи до суду з позовом про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим може розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Вказана правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України №6-243цс14 від 4 лютого 2015 року. 10 вересня 2008 року між ТОВ «АГРО-ТД», правонаступником якого є ТОВ «ПРОГРЕС-АГРО», та відповідачкою [PERSON] укладено договір № 143/а оренди земельної ділянки загальною площею 7,9998 Га, кадастровий номер 2321580500:03:002:053, строком на сім років. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16. Відповідно п.43 Договору оренди земельної ділянки від 10 вересня 2008 року, він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Державна реєстрація договору здійсненна 02.11.2009, отже строк дії договору сплив 02.11.2016. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. У постановах Верховного Суду України, містяться правові висновки про те, що: - оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою своїх прав (постанова від 25 травня 2016 року № 6-605цс16); - для застосування положень частини першої статті 33 Закону № 161-XIV та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: чи орендар належним чином виконує свої обов'язки за договором; чи орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; чи до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; чи орендодавець протягом місяця повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення. При цьому Верховний Суд України зазначив, що для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону № 161-XIV, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою; орендар належним чином виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди (постанова від 25 травня 2016 року № 312гс16). Як вбачається з поданих до суду доказів (а.с.7) позивач звернувся до відповідача з повідомленням про поновлення договору оренди землі 30.12.2016, тобто після спливу строку договору оренди землі ( 02.11.2016). Отже, суд приходить до висновку про недотримання позивачем строків та порядку реалізації переважного права передбаченого ст. 33 Закону України «Про оренду землі», що є наслідком припинення переважного права орендаря. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №86115482 від 28.04.2017 вбачається, що між до [PERSON] та С(Ф)Г «Таврія» укладено договір оренди земельної ділянки від 24.04.2017. Відомості про наявність реєстрації договору оренди земельної ділянки від 09.12.2014, що є предметом спору в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутні, а отже позовна вимога про визнання недійсним договору оренди землі від 09.12.2014 задоволенню не підлягає за відсутністю предмету спору. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України) слід дійти висновку про те, що в разі невизнання особою права, на припинення зобов'язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п. 1 частини другої статті 16 ЦК України. (Постанова ВСУ 6-243цс14 від 4 лютого 2015 року). Отже, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову, оскільки строк дії договору від 10 вересня 2008 року між ТОВ «АГРО-ТД», правонаступником якого є ТОВ «ПРОГРЕС-АГРО», та відповідачкою [PERSON] сплинув 02.11.2016.

Outcome: approved