Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.01.2014 Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № F94.449.70008, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 17901,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов'язалась сплачувати банку кредит та проценти у терміни, встановлені кредитним договором та графіком щомісячних платежів. Однак [PERSON] не виконує умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 31.12.2015 становила 11451,30 грн. 31.12.2015 Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та позивач уклали договір факторингу № 31/12-2, за умовами якого позивач набув право вимоги за вказаним кредитним договором від 22.01.2014. Про відступлення права вимоги відповідача письмово повідомлено за адресою її реєстрації. В період з 31.12.2015 по 11.11.2016 відповідач частково сплатила заборгованість в розмірі 4422,00 грн., а тому станом на 29.11.2016 заборгованість становить 7029,30 грн. За таких підстав, з урахуванням заяви від 15.02.2017, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 6529,30 грн. та судові витрати у справі. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримує повністю. Позивач в судове засідання 15.02.2017 не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, зменшені позовні вимоги визнає повністю. Представник відповідача в судовому засіданні 26.01.2017, до подання позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог, зазначив, що відповідач визнає наявність заборгованості, проте позивачем в позові не врахована здійснена відповідачем в грудні оплата в сумі 500,00 грн. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з такого. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. 22.01.2014 Публічне акціонерне товариство «Ідея банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № F94.449.70008 (а.с. 13-16). Згідно п. 1.1 даного договору банк надав відповідачу кредит на поточні потреби в сумі 17901,00 грн., а відповідач зобов'язалась повернути кредит з процентами та платою за кредитне обслуговування і комісіями на умовах, передбачених договором. Пункт 1.4 договору встановлює, що за користування кредитом відповідач зобов'язана сплачувати проценти в розмірі 12 % річних від залишкової суми кредиту. Строк дії кредитного договору становить 30 місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 31.12.2015 Публічне акціонерне товариство «Ідея банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» уклали договір факторингу № 31/12-2 (а.с. 20-23), згідно п. 1.2 якого до позивача перейшло право вимоги за кредитними договорами, укладеними між банком та боржниками та позивач одержав право вимагати від боржників належне виконання зобов'язань за такими кредитними договорами. Відповідно до витягу з Додатку № 2 до вказаного договору факторингу позивач прийняв право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № F94.449.70008 від 22.01.2014, загальна сума заборгованості за яким станом на 31.12.2015 становила 11451,30 грн. (а.с. 23). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України 15.08.2016 за вих. № F94.449.70008 відповідачу направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов'язань та запропоновано сплатити заборгованість, що виникла за кредитним договором від 22.01.2014 в розмірі 11451,30 грн. (а.с. 24). Згідно з розрахунком суми боргу заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 15.02.2017 становить 6529,30 грн., а саме: 2047,67 грн. - заборгованість за кредитом; 4103,63 грн. - заборгованість за відсотками та комісіями. Отже, судом встановлено, що відповідач на підставі кредитного договору від 22.01.2014 отримала кредит в розмірі 17901,00 грн., але взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків не виконує в повному обсязі, чим істотно порушує умови укладеного договору. Враховуючи те, що пунктом 3.2.3 кредитного договору встановлено обов'язок позичальника повернути кредит, проценти, плату за кредитне обслуговування і комісії, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги повернення кредиту, а також сплати процентів та штрафів, належних йому відповідно до умов кредитного договору та статті 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved