Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що з 13.10.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] .. Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Під час подружнього життя вони виїхали до Чеської Республіки. [PERSON] у березні був звільнений з роботи та повернувся на батьківщину, де в квітні 2018 року проходив лікування від залежності. З вересня 2018 року вона припинила шлюбні відносини з відповідачем та з дітьми переїхала проживати м. Южноукраїнськ. 21.05.2019 рішенням суду шлюб між ними розірвано. З квітня 2018 року та по даний час відповідач не цікавиться життям їхніх синів та станом їхнього здоров`я, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього звіту, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. В зв`язку з цим він самоусунувся від виховання та піклування їхніми неповнолітніми дітьми. 30 травня 2018 Южноукраїнським міським судом Миколаївської області видано судовий наказ, яким присуджено стягувати з [PERSON] на її користь на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 08 травня 2018 року і до повноліття дітей. Проте вказаний судовий наказ було пред`явлено до виконання тільки в серпні 2020. На даний час діти навчаються у загальноосвітній середній школі І-ІІІ ступенів №2 в м. Южноукраїнську: [PERSON] у 4-А класі, а [PERSON] у 2-В класі. Згідно з характеристиками виданими Южноукраїнською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №2 батько [PERSON] не приймав та не приймає участі у вихованні та піклуванні синів, батьківські збори не відвідує, з учителями не спілкується. Вона офіційно працює у Чеській республіці, має житло та бажання виїхати туди з дітьми на постійне проживання, але батько не надає згоди на виїзд з дітьми за кордон. Оскільки вона піклується та утримує синів однак без участі батька, який самоусунувся від виконання батьківського обов`язку, а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 04 серпня 2020 року матеріали справи передано судді Ціпивко І.І. На запит суду щодо доступу до персональних даних відповідача 18 серпня 2020 року на адресу суду надійшла відповідь. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 18.08.2020 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справ постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 11.09.2020. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі. Ухвалою суду від 11.09.2020 підготовче судове засідання відкладено на 30.09.2020. Ухвалами суду від 11.09.2020, 15.10.2020, 26.10.2020, 09.11.2019, 12.11.2020 постановлено відповідні судові засідання проводити в режимі відеоконференції. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 30.09.2020 закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 16.10.2020 . Ухвалою суду від 28.10.2020 судове засідання відкладено на 12.11.2020. Розгляд справи по суті відбувся 17.11.2020 за участі представника позивача адвоката Мураль О.М., відповідача [PERSON] та його представника адвоката Сударикова Г.В. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явився. Інтереси позивачки представляв адвокат Мураль О.М., який в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та ддодатково пояснив, що викладені позивачкою обставини в позові не відповідають дійсності. Від виховання дітей не усувався та надалі бажає приймати активну участь у їх вихованні та розвитку. За період з березня 2018 року діти протягом року проживали разом з ним та перебували на його утриманні, позивачка у цей час перебувала на заробітках. На даний час діти проживають з матір`ю, яка вивезла їх до Чеської республіки, що і перешкоджає йому брати активну участь у їх вихованні. Аліменти на утримання дітей сплачує систематично, а заборгованість виникла у зв`язку з несвоєчасним пред`явленням документа до виконання позивачкою, з метою штучного створення заборгованості. У задоволенні позову просить відмовити. Представник відповідача, адвокат Судариков Г.В. у судовому засіданні, позовні вимоги заперечив та просив у задоволенні таких відмовити. Фактичні обставини справи встановлені судом та відповідні їм правовідносини В судовому засіданні встановлено, що батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчать свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , видані повторно Южноукраїнським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 02.05.2018. Рішенням Новобузького районного суду Львівської області від 21.05.2019 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] .. [PERSON] після розірвання шлюбу залишено прізвище [PERSON] . Рішення набрало законної сили. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 14.08.2019 та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №177426128 [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи №1644, №1645 та №1646 від 24.07.2020 встановлено, що позивачка разом з малолітніми синами [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] з 24.07.2020 має зареєстроване місце проживання за вищевказаною адресою. Відповідно до судового наказу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30.05.2018 у справі №486/564/18 наказано стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.05.2018 і до повноліття дітей. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Під час застосування наведених норм права суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70), Верховним Судом в постановах від 26.12.2018, 13.03.2019 та 06.05.2020 при розгляді справ № 404/6391/16-ц, № 631/2406/15-ц та № 753/2025/19 відповідно, відповідно до яких ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Так, як підставу звернення до суду з позовом про позбавлення батьківський прав [PERSON] , [PERSON] зазначає що з квітня 2018 року та по даний час [PERSON] не цікавиться життям їхніх синів та станом їхнього здоров`я, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тобто фактично самоусунувся від виховання та піклування їхніми неповнолітніми дітьми. На підтвердження вказаних підстав позивачкою долучено ряд письмових доказів та за клопотанням останньої допитано свідків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні засвідчила, що відповідач під час подружнього життя випивав та ображав [PERSON] . Остання рано вийшла з декретної відпустки, щоб мати змогу забезпечувати сім`ю. Відповідача декілька разів бачила у нетверезому вигляді. Свідок [PERSON] пояснила суду, що сторони по справі проживали сім`єю. Бачила дітей разом з батьками, хоча в більшості випадків діти проводили час з мамою. Зазначила, що бачила [PERSON] в неадекватному стані. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду що є колегою позивачки. Характеризує її виключно з позитивної сторони. Також повідомила суд, що відповідач бив позивачку, у зв`язку з чим остання неодноразово зверталась до органів поліції. [PERSON] не займався вихованням дітей, зловживав алкогольними напоями. Оцінюючи отримані показання суд вважає за необхідне зазначити, що такі за своїм змістом містять виключно характеризуючі дані позивачки як матері та не містять жодних очевидних відомостей, які б свідчили, що відповідач нехтував батьківським обов`язком щодо малолітніх дітей, не проявляв належного виховання та піклування. Критично оцінюються судом, долучені позивачкою характеристики [PERSON] та [PERSON] , видані Южноукранською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 2 за №580/01-17 та №581/01-17 від 31.07.2020, згідно з якими [PERSON] не виконує батьківські обов`язки, оскільки як встановлено судом такі видані навчальним закладом в якому малолітні діти сторін навчалися менше третини навчального року Так, відповідно до долученої стороною відповідача довідки № 70 від 20.08.2020 виданої Новобузькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 1 малолітні [PERSON] та [PERSON] дійсно навчалися у Новобузькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 1 з 22 листопада 2019 по серпень 202 року. Згідно з характеристиками №291 та №292 від 18.09.2020 виданими на [PERSON] та [PERSON] встановлено, що за час навчання вказаних дітей у Новобузькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 1 їхнім вихованням займалися виключно батько [PERSON] та бабуся. Вказані обставини не заперечувалися і стороною позивачки в судовому засіданні, а тому суд вважає безпідставним твердження позивачки в позові про те, що [PERSON] з квітня 2018 року самоусунувся від виховання малолітніх дітей. Крім цього суд враховує, що допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила що є мамою відповідача. Його з позивачкою сім`я була цілісною допоки вони не поїхали в Чехію . Підтвердила, що син не витримав та повернувся додому. Невістка опісля виїхала з дітьми. Двічі діти поверталися в Україну та вони з сином самотужки вимушені були забирати їх від чужих людей до себе на час коли позивачка перебувала закордоном. [PERSON] забезпечує себе сам та надає допомогу дітям. В силу перебування малолітніх дітей з квітня 2020 року в Чехії з [PERSON] син [PERSON] не має змоги безпосередньо приділяти належну увагу дітям. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що позивачка дійсно працювала на двох роботах, а [PERSON] доглядав за дітьми. Вона часто бачила відповідача з дітьми, яких останній водив до школи. Діти відповідача не боялися. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених зазначеними свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків у результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах. Що стосується покликань позивачки на відсутність матеріальної допомоги (долучений розрахунок заборгованості від 01.09.2020), проблеми відповідача з алкоголем та відповідно необхідністю проходження лікування (службова характеристика з попереднього місця праці [PERSON] та твердження про нестійкий психічний стан), та такі судом оцінюються критично з огляду на таке. Судом беззаперечно встановлено та не заперечувалося стороною позиваки що судовий наказ від 08.05.2018 року, згідно з яким з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей було пред`явлено до виконання тільки влітку 2020 року, перед зверненням до суд з вказаним позовом. Разом з цим, з долучених до матеріалів справи квитанцій встановлено, що [PERSON] здійснювалися впродовж 2019-2020 регулярні платежі на банківську картку [PERSON] із призначенням платежу: аліменти. Крім цього, відповідач не заперечив проходження ним лікування від залежності, вказані проблеми пояснив важким сприйняттям розлучення. Проте, з долученої до матеріалів справи на запит суду відповіді КНП «Миколаївський обласний центр здоров'я» від 13.10.2020 за № 4205 встановлено, що [PERSON] на наркологічному чи психіатричному обліку не перебуває. Також з долученої до матеріалів справи інформаційної відповіді Новобузького ВП ГУНП у Миколаївській області встановлено, що [PERSON] в період з 2017-2020 рр. до адміністративної відповідальності Новобузьким ВП ГУНП у Миколаївській області не притягався. Суд враховує, що згідно з ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 09.11.2020 №335 судом встановлено, що орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини та з врахуванням встановлених обставин при перевірці, вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи, що відповідач [PERSON] умисно не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, до нього раніше не застосовувалися заходи попередження та впливу, на даний час він прагне належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, повноцінно приймати участь у вихованні синів, однак в силу обставин не має змоги (перебування дітей за кордоном), а тому позбавлення його батьківських прав на даний час є передчасним, так як винна поведінка його або свідоме нехтування своїми обов`язками щодо синів в суді не доведені, а відтак в задоволенні позову слід відмовити. Щодо судових витрат Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Так, згідно з ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , а тому судові витрати, понесені позивачкою, слід віднести на її рахунок.

Outcome: dismissed