Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Сторони 08 листопада 2003 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації\~\~\~\~ актів громадянського стану Диканського районного управління юстиції у Полтавській області. Від цього шлюбу у них народилася дитина син [PERSON], 30. 04. [INFO]. Вказуючи на те, що відповідач не надає грошової допомоги на утримання дитини та відмовляється\~ добровільно надавати кошти, позивач звернулася з позовом до суду про стягнення на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліментів в розмірі 2000 грн. \~ Ухвалою судді від 09 липня 2018 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та викликом свідків. Також, від відповідача 24. 07. 2018 року надійшов відзив на позов позивача в якому відповідач\~ не визнає позовні вимоги позивачки та вказує, що згідно даних технічного паспорта на житловий будинок позивачка займає разом із сином 2 житлові кімнати, які мають окремий вхід через передпокій 1-7, пл. 9,2 кв. м., а він проживає з батьками в інших кімнатах цього ж будинку. Також, відповідач зазначає, що позивач, як член сім'ї власника будинку постійно проживає в ньому, користується житлово-комунальними послугами за які практично майже сплачує. Крім цього, неповнолітня дитина є інвалідом з дитинства та позивачка отримує на нього пенсію у розмірі близько 2000 грн. Потім, відповідач вказує, що він як син непрацездатних батьків надає їм постійно\~ матеріальну допомогу. Відповідач зазначає, що він самостійно сплачує щомісячно\~ позику та орендну плату за землю, хоча позивач офіційно працює і отримує заробітну плату, але коштів на вказані витрати не надає. 09. 08. 2018 року від відповідача надійшло заперечення в якому останній вказує, що твердження і аргументи позивачки у позові і відповіді на відзив не відповідають дійсності, а мотиви і обставини є надуманими з елементами перебільшення. В свою чергу від позивача 01. 08. 2018 року надійшла відповідь на відзив в якому позивач не погоджується із твердженням відповідача по справі, де він вказує, що проживає однією сім'єю з позивачкою. Тому як, у серпні 2011 року відповідач пішов із сім'ї до іншої жінки та проживає від них окремо. Крім цього, позивачка вказує на те, що відповідач так ні одного разу не надав матеріальної допомоги на утримання сина і навіть на його лікування, тому як син є крім всього іншого\~ інвалідом з дитинства.\~ Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, відзив на позов, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. \~\~ Судом встановлено, що сторони 08. 11. 2003 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації\~\~\~\~ актів громадянського стану Диканського районного управління юстиції у Полтавській області. Сторони від шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON], 30. 04. [INFO], на утримання якого відповідач не надає позивачу матеріальної допомоги, хоча, відповідно до закону батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, позивач має право на одержання від відповідача коштів на утримання дитини, а відповідач зобов'язаний надавати таку допомогу. Статтями 8,11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобовязання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоровя, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції України 1996 року, діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що обов'язок по утриманню дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Достатність рівня забезпечення дитини оцінюється виходячи з участі в цьому обох батьків, частка яких є рівноцінною. Так, відповідно до відзиву на позовну заяву та доданих до нього документів від відповідача вбачається, що у останнього на утриманні також перебувають і непрацездатні батьки, яким він допомагає матеріально. Також, останній несе витрати за оренду землі яка складає щомісячно 1 433 грн. 25. коп. На підставі встановлених і наведених судом фактів, а також враховуючи матеріальне становище позивача, яка також офіційно працює, відповідача, останній який отримує заробіток від зайняття підприємницькою діяльністю, можливість надання належної і достатньої матеріальної допомоги відповідачем позивачеві на утримання дитини, яка крім іншого є інвалідом з дитинства, згоду відповідача з позовом щодо сплати аліментів на утримання малолітнього сина, недопущення погіршення матеріального становища позивача і малолітньої дитини, їх рівні права на одержання від батька матеріальної допомоги, та одночасно самої позивачки, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати. \~\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial